Провадження № 1-кс/204/2533/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинське Донецької області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що 14.12.2022 СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області розпочате кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000680, за попередньою кваліфікацією, передбаченою ч. 3 ст. 307 КК України. 15 грудня 2022 року старшим слідчим СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_9 повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , те, що він підозрюється в незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини в особливо великих розмірах, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, скоєного за наступних обставин. У невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виявив на землі три упаковки з під кави «Чорна Карта», в яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP. Достовірно знаючи про те, що вказані речовини є особливо небезпечними психотропними речовинами, обіг яких заборонено, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 7, 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22.12.2006, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних, психотропних речовин і прекурсорів» із змінами, з метою особистого збагачення вирішив забрати зазначені речовини, які містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, з метою їх подальшого незаконного збуту на території Покровського району Донецької області. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_4 , усвідомлюючи наслідки своїх злочинних дій, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, переслідуючи мету протиправного та швидкого збагачення шляхом незаконного придбання й зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, привласнив собі вищевказані три упаковки з під кави «Чорна Карта», в яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, чим умисно, незаконно, з метою подальшого незаконного збуту придбав вищевказану особливо небезпечну психотропну речовину. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_4 , умисно помістив до свого автомобілю марки «ЗАЗ» моделі «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на правах власності належить батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_10 три упаковки з під кави «Чорна Карта», в яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, в якому став умисно, незаконно, з метою збуту їх зберігати у музичній колонці, яка знаходилась у багажному відділенні вказаного автомобілю. 14 грудня 2022 року, ОСОБА_4 , який рухався на вищевказаному автомобілі, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, розташованої поблизу будинку АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками поліції ВРПП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Під час складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_4 пояснив, що зберігає у багажному відділенні свого автомобілю, особливо небезпечні психотропні речовини. 14 грудня 2022 року у період часу з 15 год. 46 хв. по 16 год. 44 хв., на відкритій ділянці місцевості, розташованої поблизу будинку №1 по пров. Радужний у с. Гришине, Покровського району Донецької області, слідчим СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області проведено огляд автомобілю марки «ЗАЗ» моделі «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході якого у багажному відділенні вказаного автомобілю, у музичній колонці чорного кольору, було виявлено та вилучено три упаковки з під кави «Чорна Карта», в яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP загальною масою 3 160 г, яку ОСОБА_4 умисно, незаконно придбав та зберігав з метою збуту, в особливо великих розмірах. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме: у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини в особливо великих розмірах, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження: Рапортом про вчинене кримінальне правопорушення; Протоколом огляду місця події; Протоколом затримання ОСОБА_4 ; Протоколом особистого обшуку ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України; Протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 ; Висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих та отруйних лікарських засобів №СЕ-19/108-22/15251-НЗПРАП від 15.12.2022; Протоколом огляду речей від 14.12.2022; Протоколом огляду речей від 15.12.2022; Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 . Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Слідством в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення. Вважати так діють наступні обставини: Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого та корисливого злочину, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, що у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі ним може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань. У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії РФ проти України, ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до який у тому числі відноситься м. Покровськ Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та (або)суду, тому цілком доведеним є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_4 не має будь-якого офіційного або неофіційного легального заробітку, що дає слідству всі підстави вважати, що останній заробляв на проживання виключно шляхом збуту наркотичних засобів та психотропних речовин. В умовах воєнного стану та війни України проти РФ, підозрюваний не став займатись суспільно-корисливою працею, або працею, направленою на підтримання Держави в умовах війни з РФ, а навпаки, скористався запровадженим воєнним часом в України та став займатись незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин на території м. Покровська, тим самим додатково погіршувати загальний стан населення з метою виключно особистої наживи та незаконного заробітку. Враховуючи фінансовий стан підозрюваного ОСОБА_4 , відсутність постійного джерела легальних доходів, з метою незаконного, протиправного та швидкого збагачення, він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів. Таким чином у слідства є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 схильний до вчинення нових злочинів, та перебуваючи на волі, продовжить свою злочинну діяльність. Враховуючи викладене, існує реальний ризик, що ОСОБА_4 може вчинити й інші кримінальні правопорушення, тобто наявний реальний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Таким чином, наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведення його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, реальна можливість вчинення ним нових злочинів, є ґрунтовними підставами для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою. Крім того, слід вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього процесуальних обов`язків. Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не зможуть попередити можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та (або) суду, незаконного впливу на свідка та вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді застави неможливо застосовувати виходячи з майнового стану, у зв`язку з відсутністю будь-якого заробітку та джерела доходу. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати йому домашній арешт, оскільки він не збирається переховуватися від слідства, та вину повністю визнає.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики жодним чином не обґрунтовані, свою вину повністю визнає та співпрацює зі слідством.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення. Однак, у судовому засіданні було встановлено наявність лише одного ризику, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Однак, в обґрунтування того, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, підтвердженому у судовому засіданні, прокурором не наведено переконливих мотивів та не надано суду жодних належних доказів.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існує ризик, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, та враховуючи недоведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаному вище ризику, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленому у судовому засіданні.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю на два місяці, у межах строку досудового розслідування, тобто до 15 лютого 2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-- цілодобово не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги затриманому та подальшого невідкладного повернення до житла;

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділення поліції ГУНП в Донецькій області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1