ЄУН 389/1690/22
Провадження №1-кп/389/90/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000335 від 16.06.2022 стосовно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Макариха Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманці відсутні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв привласнення та розтрату чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, вчинене в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

05.03.2022 в денний час доби (точного часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) ОСОБА_5 , спільно зі своїм братом ОСОБА_4 перебували у приміщенні домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 планувала виїхати за межі території України до Республіки Польща, попросила ОСОБА_4 про те, щоб останній з її картки Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» (у подальшому АБ «УКРГАЗБАНК»), рахунок НОМЕР_1 , у період її відсутності на території України знімав грошові кошти із вказаної картки, накопичував і зберігав їх, а після повернення ОСОБА_5 передав їй вказані кошти у повному обсязі, на що ОСОБА_4 погодився. На підставі даної домовленості ОСОБА_5 в цей же день передала ОСОБА_4 картку АБ «УКРГАЗБАНК» (рахунок НОМЕР_1 ) та повідомила пін-код до неї, а також повідомила пін-код для доступу до мобільного додатку «Екобанк онлайн», після чого 07.03.2022 ОСОБА_5 виїхала за межі території України до Республіки Польща.

В подальшому, приблизно в середині березня 2022 року (точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим) у ОСОБА_4 , якому достовірно було відомо про наявність грошових коштів, належних ОСОБА_5 , на картці АБ «УКРГАЗБАНК» (рахунок НОМЕР_1 ), раптово виник умисел на привласнення та розтрату вказаних грошових коштів.

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним періодично знімати грошові кошти із вказаної картки, їх накопичувати та зберігати, упродовж березня-травня 2022 року незаконно привласнив та розтратив ввірені йому грошові кошти, а саме 18.03.2022 на суму 305 грн. поповнив грошовий рахунок свого мобільного телефону, 25.03.2022 зняв та витратив на власні потреби 2300,00 грн., 02.05.2022 зняв та витратив на власні потреби 1200,00 грн., 16.05.2022 зняв та витратив на власні потреби 2100,00 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 10905,00 грн.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 скоїв привласнення та розтрату чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.191 КК України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України визнав повністю та надав суду показання, відповідно до яких він дійсно в середині березня 2022 року, на прохання ОСОБА_5 , яка виїхала за межі території України до Республіки Польща, знаючи пін-код її банківської картки, знімав її грошові кошти та замість їх зберігання витрачав на власні потреби на загальну суму 10905,00 грн. У скоєному щиро розкаюється, відноситься до скоєного негативно.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Міру покарання для обвинуваченого залишає на розсуд суду. Не заперечує щодо розгляду справи за ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення та кваліфікацію своїх дій, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє, усвідомлює зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, обвинувачений та потерпіла у своїй заяві.

Учасникам процесу роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.191 КК України за ознаками: привласнення та розтрату чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України, а також роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, мотив та мету його вчинення, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, утриманці відсутні, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також висновок досудової доповіді, відповідно до якої, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до вимог ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, а саме: ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують його покарання та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.191 КК України, застосувавши до обвинуваченого положення ст.75 КК України, а саме: звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, що на думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_4 , є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень з боку обвинуваченого.

Крім того, відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК України не потрібно.

У зв`язку із тим, що на час вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 не займав відповідну посаду і не займався певною діяльністю, з якою було б пов`язано вчинення вказаного злочину, та на час ухвалення судом вироку обвинувачений також не працює, тому суд не призначає йому додаткове покарання за ч.4 ст.191 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався, під час судового розгляду таких клопотань також не надходило, а тому суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого.

Витрати по кримінальному провадженню на залучення експерта відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один ) рік.

У відповідності до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон «Nokia C21 2/32 GB Warm Grey», вилучений 22.06.2022, переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 - повернути останньому як йому належний;

- банківську карту Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» (рахунок НОМЕР_1 ) - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1