ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3138/22 Справа № 212/3666/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000282 від 20.06.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 60 годин громадських робіт.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.
Цивільний позов не заявлено. Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінального проступку за наступних обставин.
18 червня 2022 року близько о 20.45 годині ОСОБА_9 , прийшов на станцію швидкісного трамваю «Електрозаводська» на мкрн 5-й Зарічний в Покровському районі міста Кривого Рогу, де на побутовому рівні у нього виник конфлікт з раніше не знайомим ОСОБА_8 .
В той же день, близько 20.55 годині під час конфлікту, у обвинуваченого ОСОБА_8 виник умисел на вчинення дій з метою спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з мотивів гострої неприязні до нього.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на пероні станції швидкісного трамваю «Електрозаводська» на мкрн 5-й Зарічний в Покровському районі міста Кривого Рогу, реалізуючи свій противоправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 , з мотивів гострої неприязні до нього, умисно наніс не менш 2 ударів кулаками ділянку обличчя потерпілого.
Після чого, потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 сіли в вагон швидкісного трамваю та прослідували до станції швидкісного трамваю «Індустріальна» в Саксаганському районі міста Кривого Рогу, де приблизно в 21.00 годині обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в вагоні швидкісного трамваю, продовжуючи свої протиправні дії направлені на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , з мотивів гострої неприязні до нього, умисно наніс один удар кулаком та один удар ногою в ділянку обличчя потерпілого.
В результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 837 від 30.06.2022 року, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.
Таким чином ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності своєї вини у скоєні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій за ч.1 ст.125 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд безпідставно зазначив у вироку про відсутність у нього доходу та призначив йому покарання у виді громадських робіт, оскільки він має матеріальну можливість сплатити покарання у виді штрафу у розмірі пятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Просить врахувати, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, він щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, працює не офіційно. Тому просить апеляційний суд змінити вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року та призначити йому покарання за ч.1 ст.125 КК у виді штрафу у розмірі пятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому за клопотанням сторони захисту двічі судовий розгляд відкладався для забезпечення особистої участі обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді справи, але тричі проігнорував виклик до суду, що розцінюється апеляційним судом, як зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами. На переконання колегії суддів, неявка в судове засідання обвинуваченого та потерпілого, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.1 ст.125 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.2 ст.382 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються обвинуваченим в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що обвинуваченго ОСОБА_8 фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК, яке згідно зі ст.12 КК відноситься до кримінальних проступків, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, раніше не судимий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК, суд визнав - його щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК судом не встановлено.
Отже, враховуючи вищенаведене, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких даних щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 роботи та доходу, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для призначення покарання у виді штрафу і вважав необхідним та достатнім призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді громадських робіт на строк шістдесят годин.
З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що такий вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для зміни вироку суду та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 іншого покарання, зокрема, у виді штафу у розмірі пятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає з огляду на відсутність у нього офіційних джерел доходу та права суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання. При цьому долучена до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_8 роздруківка АТ КБ Приват Банк (а.с.31-37) свідчить не про наявність у нього постійного джерела доходу, а рух грошових коштів на банківському рахунку.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року щодо нього за ч.1 ст.125 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4