Справа № 522/2157/23
Провадження № 1-кп/522/930/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 на підставі обвинувальних актів, в об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 06.01.2023 року та № 0000021 від 20.01.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.07.2019 року вироком Київського районного суду м. Одеса за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 29.04.2022 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ст. 395 КК України, до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Так, 01.01.2023 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, точного часу встановити не вдалось можливим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завідомо знаючи, що на території України впроваджено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 від 24.02.2022 року №64/2022 (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 № 2500-ІХ) та від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 16.11.2022 року №2738-ІХ та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де в останнього виник злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, а предметом свого злочинного посягання він обрав майно, яке знаходилось в салоні автомобіля потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в авто марки «Toyota», моделі «Hi Ace» в кузові білого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований біля вищевказаного будинку.

Так, знаходячись за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 , з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, діючи повторно, шляхом вільного доступу (через незамкнені двері), упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив водійські двері автомобіля «Toyota», моделі «Hi Ace», в кузові білого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , та проник до нього, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме ящик з інструментами зеленого кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілого, в якому знаходились болти на автомобільні колеса у кількості 25 шт., вартістю 1520 гривень 00 копійок за 25 шт., один комплект акумуляторних затискачів, вартістю 160 гривень 00 копійок, домкрат механічний гвинтовий ромбоподібний у кількості 1 шт., вартістю 700 гривень 00 копійок, ключ балонний г-подібний у кількості 2 шт., вартістю 220 гривень 00 копійок за 2 шт.

Виконавши усі дії, які ОСОБА_3 вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишили, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток в сумі 2600 гривень 00 копійок.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Крім того, встановлено, що 20.01.2023 року приблизно о 12 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у парку імені Т.Г. Шевченка, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, де у нього виникла розмова з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якої у ОСОБА_3 раптово виник умисел на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Діючи з вказаною метою ОСОБА_3 умисно, протиправно. усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, спочатку наніс своєю правою рукою удар в область обличчя, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свої навмисні дії ОСОБА_3 , навмисно наніс лежачому на землі ОСОБА_8 ще декілька ударів (не менше двох), спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: саден у лівій виличній ділянці, які згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справ, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по кримінальним провадженням, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив всі обставини справ, які описані у обвинувальних актах.

Пояснив суду, що в ніч з 31.12.2022 на 01.01.2023 року був на вул. Базарна, приблизно о 22 год. 00 хв., побачив машину марки «Toyota», заночував, потім в автомобілі побачив дерев`яний ящик з інструментами та болтами, який вирішив викрасти. 27.01.2023 року на «Привозі» продав інструменти, а гроші витратив на продукти.

Так, 20.01.2023 року побачив на лавці потерпілого ОСОБА_8 в парку «Шевченко» в м. Одеса та попросив в нього закурити. Потім в них виник словесний конфлікт, в ході якого він вдарив потерпілого один раз в обличчя. Від завданого удару потерпілий впав на землю та можливо наніс ще декілька ударів нагами, точно не пам`ятає. Після чого місце вчинення кримінального проступку залишив.

У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не порушувати закон. Шкоду він не відшкодував, мав намір це зробити, однак його було затримано та він не зміг це зробити. Просив суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчинених кримінальних правопорушень, вчинення їх в стані скрутного матеріального становища та призначити мінімальне покарання.

Захисник просив суд суворо не карати його підзахисного та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі, та за ч. 1 ст. 125 КК України призначити покарання у виді громадських робіт до 200 годин.

Прокурор просив призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, до матеріалів кримінальних проваджень долучені заяви від потерпілих, які просили проводити судовий розгляд без їх участі.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження;

- ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд, керуючись положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку та тяжкого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, не одружений, дітей на утриманні не має, без місця реєстрації, фактично до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, та те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку та тяжкого злочину.

Як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

За вчинення кримінального проступку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно ч. 1 ст. 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Згідно ч. 1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального проступку та кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, шкоду не відшкодував, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки, однак наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме: щирого каяття, та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк двісті годин, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточно покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Прокурор просив запобіжний захід продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Обвинувачений підтримав свого захисника.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає, що запобіжний захід застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період із 23.11.2021 року по день набрання вироком законної сили включно.

Згідно обвинувального акту потерпілому ОСОБА_7 , завдано матеріальний збиток в загальній сумі 2600 гривень 00 копійок, який не відшкодовано ОСОБА_3 , однак цивільний позов заявлено не було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В обвинувальному акті зазначено, що витрати на проведення судової трасологічної експертизи від 20.01.2023 року № СЕ-19/116-23/810-Д склали 1510 гривень 24 копійок, на підтвердження чого прокурором було долучено відповідні документи.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50, 56, 65, 70, 72, 125, 185 КК України, ст. 100, 124, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за:

- кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин;

- кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 27.01.2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період із 27.01.2023 року по день набрання вироком законної сили включно.

Запобіжний захід продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, витрачені на проведення судової трасологічної експертизи від 20.01.2023 року № СЕ-19/116-23/810-Д на суму 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки.

Речові докази по справі:

- болти на автомобільні колеса, виготовлені з металу сірого кольору, розміром близько 4 см на 3 см у кількості 18 шт.; комплект акумуляторних затискачів, які складаються з багатожильної струмопровідної серцевини, ізоляції дроту та 4 затискачів акумуляторних клем, гумові ручки червоного та чорного кольору (2 червоні та 2 чорні) вважати повернутими власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- шапку чоловічу сірого кольору з написом білого кольору «DSQUAREDZ»; шарф червоного кольору з візерунками зеленого кольору та написом білого кольору «LIVERPOOL» повернути власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1