ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/200/23 Справа № 431/2016/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000273 за апеляційними скаргами прокурора Старобільської окружної прокуратури Луганської області, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 24 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Старобільськ Луганської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту строком на 6 місяців; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що обвинувачений не розкаявся, не вжив заходів для відшкодування потерпілому завданої шкоди.

11.10.2022 року від заступника керівника Луганської обласної прокуратури ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги прокурора Старобільської окружної прокуратури Луганської області, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана також обвинуваченим ОСОБА_7 , то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд апеляційної скарги обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про те, що покази потерпілого ОСОБА_9 є правдивими, - не відповідають дійсності, оскільки судом не враховано, що потерпілий є ініціатором притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності та заінтересований в результатах кримінального провадження.

Зазначає, що покази, надані потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, в частині механізму спричинення та локалізації ушкоджень, суперечать показам, наданим потерпілим в суді першої інстанції.

Окрім того, слідчий експеримент проводився не на місці події, що позбавило можливості перевірити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Також з висновків експерта № 61, № 9 та № 20/9 вбачається, що експерт бере за основу механізм нанесення ударів, який вказаний у протоколі допиту потерпілого від 14.05.2020 року, та який суперечить наданим ОСОБА_9 показам в суді першої інстанції.

Вказує на те, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично його виправдовують, оскільки в суді першої інстанції вони повідомили, що не бачили, щоб ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_9 , також не бачили та не чули конфлікту між ними.

Посилання суду на покази свідка ОСОБА_13 як на доказ винуватості обвинуваченого є безпідставним, оскільки вказаний свідок не був очевидцем події, окрім того, покази цього свідка в частині того, що він бачив у потерпілого ОСОБА_9 розбитий ніс, та що фельдшер швидкої допомоги витирала кров з носу потерпілого, спростовуються показами самого потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими доказами.

Окрім того, посилання суду як на доказ винуватості ОСОБА_7 на витяги з ЄРДР є безпідставним, оскільки вказані витяги не є процесуальним джерелом доказів.

Стверджує, що судом не було взято до уваги те, що в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення не зазначено про нанесення потерпілому удару за межами приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що суд, надаючи оцінку довідці № 75 від 13.05.2020 року проігнорував те, що у вказаній довідці відсутні дані про забій нирки, також судом проігноровано протокол огляду на стан сп`яніння від 14.05.2020 року та виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 1845/673.

Посилається на те, що судом взято до уваги докази, в яких не містяться дані про забій нирки, тому при оцінці ступеня тяжкості не мають враховуватись.

Вказує на те, що допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 повідомив, що при проведенні слідчого експерименту потерпілий не зазначав про нанесення ударів в праву бокову стінку живота. Також експерт зазначив, що ОСОБА_15 показував, куди йому були нанесені удари, однак там взагалі не було ушкоджень.

Звертає увагу на те, що у висновку експерта № 9 від 16.01.2021 року зазначено, що механізм утворення двох синців (з чотирьох описаних) на правій боковій стінці живота, описаних у висновку експерта № 61 від 15.05.2020 року, в експерименті не відображені.

Зазначає, що доказів на підтвердження завдання обвинуваченим ОСОБА_7 удару або ударів потерпілому ОСОБА_9 стороною обвинувачення не надано.

Крім того, сам потерпілий на досудовому розслідуванні зазначав, що він не бачив як ОСОБА_7 наносив йому удари, а лише припускає, що удари в тулуб йому завдав саме ОСОБА_7 .

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 24 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; також вирішено питання щодо речових доказів.

Цим же вироком зі ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3000 грн.

За обставин, викладених у вироку, 13.05.2020 року о 12.23 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «Виноград», розташованому на кварталі Ватутіна, 6А, заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_7 почав розмову зі ОСОБА_9 , яка згодом перейшла в словесний конфлікт на ґрунті давніх тривалих неприязних взаємовідносин, під час якої у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , коли той стояв до нього спиною, та наніс один удар правою рукою в область правого підребер`я ОСОБА_9 , в результаті чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_7 після цього відійшов в бік. Коли ОСОБА_9 підвівся з підлоги й вже збирався вийти з магазину, до нього підійшов ОСОБА_7 й наніс ще один удар кулаком правої руки в область підребер`я ОСОБА_9 , від якого він впав на підлогу магазину. Згідно із висновком експертизи потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження (травмуючих впливів не менше чотирьох), а саме: синці на правій боковій поверхні живота, на правій боковій поверхні грудної клітини по середній пахвовій лінії в проекції Х ребра, які слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і воно не є небезпечним для життя в момент спричинення.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_16 належним чином повідомлялись про дату та час розгляду апеляційної скарги обвинуваченого, однак у судове засідання, яке повинно було розглядатись в режимі відеоконференції із обвинуваченим ОСОБА_7 з Києво-Святошинського районного суду Київської області та із захисником з власних технічних засобів, яке ним не було забезпечене, не з`явились, заяв щодо неможливості явки до суду не надали, тому колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого та захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив, що в приміщенні магазину «Виноград» ОСОБА_7 стоячи позаду нього, наніс йому удар в праве підребер`я, від якого він упав на підлогу. Коли він став підійматися, то відчув ще один удар в те ж саме місце. При цьому ОСОБА_7 нахилився над ним й ударив правою рукою. Після цього він отримав декілька ударів по голові. Удари наносились рукою, не стиснутою в кулак. Після цього, він підвівся й вийшов з магазину. На порозі магазину, він відчув удар ногою в нижню частину спини й від того, впав на клумбу біля магазину. Продавець магазину вийшла з приміщення й допомогла йому пройти в допоміжне приміщення й умитися;

- показами свідка ОСОБА_10 , яка є продавцем в магазині «Виноград», та яка в суді першої інстанції підтвердила те, що вона почула звук, схожий на хлопок й побачила, що ОСОБА_9 лежить на клумбі. Вона, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 допомогли ОСОБА_19 піднятись, пройти до приміщення магазину, де вона дала води для вмивання;

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що 13.05.2020 року у денний час обвинувачений та потерпілий знаходились в магазині, спілкувались та підштовхували руками один одного. Потім бачив, як ОСОБА_15 лежав на підлозі, а ОСОБА_20 намагався його підвести й посміхався;

- показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні повідомив, що 13.05.2020 року бачив в магазині «Виноград» братів ОСОБА_21 , які спілкувались між собою;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повідомив, що він працював у Старобільському ВП ГУНП поліцейським та 13.05.2020 року він з напарником здійснював патрулювання неподалік магазину «Виноград». До них звернувся чоловік й повідомив, що в магазині б`ються два чоловіка. Вони підійшли до магазину й побачили ОСОБА_22 , в якого був розбитий ніс. Фельдшер «швидкої» витирала кров у ОСОБА_23 .

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.п. 9-10), згідно із якою ОСОБА_20 спричинив йому тілесні ушкодження;

- висновком експерта № 61 (а.п. 46-47), згідно із яким у ОСОБА_9 встановлено тілесні ушкодження, а саме: синці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя в момент спричинення, та забій правої нирки, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, яке не є небезпечним для життя в момент спричинення. Встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів) можливо в термін та за обставин, вказаних потерпілим. Враховуючи характер, локалізацію, кількість встановлених тілесних ушкоджень, вважає, що травмуючих впливів було не менше чотирьох;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року фототаблицею до нього (а.п. 131-132, 133-134), відповідно до якого ОСОБА_9 вказав на обставини та механізм спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в приміщенні магазину «Виноград» та на порозі магазину 13.05.2020 року;

- висновком експерта № 9 (61-2020) (а.п. 137-138) від 16.01.2021 року, згідно із яким встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: синці - на правій боковій поверхні грудної клітини по передній пахвовій лінії в проекції Х ребра - на правій боковій поверхні грудної клітини по середній пахвовій лінії в проекції Х ребра; забій правої нирки, могли утворитись за обставин, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту. Механізм спричинення інших встановлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (синці на правій боковій поверхні живота (2) під час проведення слідчого експерименту не відображений.

Допитаний під час судового розгляду експерт ОСОБА_14 підтвердив складені ним висновки та пояснив, що в основу висновків щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , їх характеру та локалізації було покладено пояснення потерпілого ОСОБА_9 , в тому числі, й при проведенні слідчого експерименту за його участю, а також об`єктивно наявні синці на тілі потерпілого й медична документація стаціонарного хворого ОСОБА_9 . Ті тілесні ушкодження, механізм яких потерпілий не зміг пояснити у висновку, - об`єктивно не підтверджені, про що вказав експерт у своїх висновках;

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Доводи обвинуваченого про те, що покази потерпілого ОСОБА_9 є неправдивими, оскільки він є ініціатором притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності та заінтересований в результатах кримінального провадження є безпідставними, оскільки судом першої інстанції встановлено, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України підтверджується як показами потерпілого, так і показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були очевидцями спілкування обвинуваченого і потерпілого в приміщенні магазину «Виноград» 13.05.2020 року приблизно о 12 годині, а свідок ОСОБА_11 ще й штовханини між ними, також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 бачили потерпілого на підлозі приміщення магазину, при цьому свідок ОСОБА_24 надавала ОСОБА_9 безпосередньо після його виходу з магазину воду для вмивання через розбитий ніс та свідок ОСОБА_13 бачив потерпілого з розбитим носом. З вказаними висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Окрім того, покази потерпілого, надані ним в судовому засіданні, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а саме, протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року за участю потерпілого, відповідно до якого ОСОБА_9 вказав на механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який узгоджується із висновком експерта № 61, яким встановлено виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, та висновком експерта № 9 (61-2020) від 16.01.2021 року, відповідно до якого певні виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту.

За таких обставин доводи обвинуваченого про те, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично його виправдовують, так як вони не бачили, щоб ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_9 , а також, що свідок ОСОБА_13 не був очевидцем події, та його покази про те, що він бачив у потерпілого ОСОБА_9 розбитий ніс, спростовуються показами самого потерпілого, свідків та іншими доказами в їх сукупності, яким судом надано належну оцінку.

Посилання обвинуваченого на те, що покази, надані потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, в частині механізму спричинення та локалізації ушкоджень суперечать показам, наданим потерпілим в суді першої інстанції, а також, що з висновків експерта № 61, № 9 та № 20/9 вбачається, що експерт бере за основу механізм нанесення ударів, який вказаний у протоколі допиту потерпілого від 14.05.2020 року, та який суперечить наданим ОСОБА_9 показам в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки колегією суддів якихось суттєвих розбіжностей у показах потерпілого щодо механізму та локалізації спричинених йому тілесних ушкоджень, наданих ним як під час слідчого експерименту, так і під час судового розгляду, - не встановлено, при цьому потерпілий як на досудовому розслідуванні, так і під його допиту в суді першої інстанції зазначав про нанесення йому удару в область правового підребер`я тулуба. Окрім того, посилання обвинуваченого на висновок експерта №20/9 є безпідставним, оскільки диск з відеозаписом з камери спостереження, який вилучений у ОСОБА_9 та диск, вилучений 03.07.2020 року з камери спостереження магазину «Виноград», а також похідний від них доказ - висновок експерта № 20(61-2020) від 03.02.2021 визнані недопустимими доказами, оскільки вказані диски отримано з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Твердження обвинуваченого, що слідчий експеримент проводився не на місці події, що позбавило можливості перевірити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, - колегія суддів вважає таким, що не може суттєво вплинути на відтворення обставин при проведенні слідчого експерименту, оскільки фактично метою цих слідчих дій було встановлення і відтворення обставин нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду як на доказ винуватості ОСОБА_7 на витяги з ЄРДР є безпідставним, оскільки вказані витяги не є процесуальним джерелом доказів, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування вироку суду, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на законність постановленого судом рішення.

Посилання обвинуваченого на те, що в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення не зазначено про нанесення потерпілому удару за межами приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 не є слушним, оскільки у встановлених судом обставинах ОСОБА_7 не інкримінується заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за межами вказаного магазину, окрім того сам потерпілий в судовому засіданні вказував на те, що обвинувачений наніс йому удар на порозі магазину, не за його межами.

Твердження обвинуваченого, що суд, надаючи оцінку довідці № 75 від 13.05.2020 року проігнорував те, що у ній відсутні дані про забій нирки, та виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 1845/673, а також, що судом взято до уваги докази, в яких не містяться дані про забій нирки, не заслуговують на увагу, оскільки таке тілесне ушкодження як забій нирки у потерпілого ОСОБА_9 було встановлено висновком експерта № 61 на підставі пояснень потерпілого, безпосереднього його огляду та наданої медичної карти стаціонарного хворого № 1845/673, з якої експерту стало відомо, що ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.05.2020 року по 28.05.2020 року з діагнозом: забій правої нирки (а.п.46-47 т.1), вказаний висновок був досліджений в судовому засіданні.

При цьому посилання обвинуваченого на те, що судом проігноровано протокол огляду на стан сп`яніння від 14.05.2020 року є безпідставним, оскільки такий протокол в матеріалах кримінального провадження відсутній, разом з тим, в матеріалах провадження наявний протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 129 від 13.05.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_25 під час його огляду був тверезий, та який був зазначений у висновку експерта № 61, який в свою чергу досліджений судом першої інстанції та покладений в основу висновків суду.

Доводи апеляційної скарги на те, що допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 повідомив, що при проведенні слідчого експерименту потерпілий не зазначав про нанесення ударів в праву бокову стінку живота, а також, що ОСОБА_15 показував, куди йому були нанесені удари, однак там взагалі не було ушкоджень, - не є слушними, оскільки експерт під час його допиту зазначив, що ушкодження у ОСОБА_9 були однозначно, та ці тілесні ушкодження він описав у своєму першому висновку, в якому зазначено, що у ОСОБА_9 також виявлено синці на правій боковій поверхні живота, та те, що ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні із діагнозом: забій правої нирки. Окрім того, експерт зазначив, що кількість ударних впливів не завжди відповідає кількості травмуючих. Також слід зазначити, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року, який був проведений за участю потерпілого ОСОБА_9 та спеціаліста ОСОБА_14 , ОСОБА_9 показав як ОСОБА_7 наносив йому удари рукою в праву задньо-бокову поверхню тулубу, вказаний протокол був підписаний учасниками цієї слідчої дії, в тому числі спеціалістом ОСОБА_14 , зауважень та доповнень до цього протоколу не надійшло.

Посилання обвинуваченого на те, що у висновку експерта № 9 від 16.01.2021 року, зазначено, що механізм утворення двох синців (з чотирьох описаних) на правій боковій стінці живота, описаних у висновку експерта № 61 від 15.05.2020 року в експерименті не відображені, колегія суддів вважає таким, що не спростовує встановлених експертом у потерпілого інших тілесних ушкоджень, в тому числі забою правої нирки, який відповідно до висновку експерта № 9 міг утворитись за обставин, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту.

Твердження обвинуваченого, що доказів на підтвердження завдання обвинуваченим ОСОБА_7 удару або ударів потерпілому ОСОБА_9 стороною обвинувачення не надано є безпідставним, оскільки факт спричинення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_9 підтверджується показами самого потерпілого, які узгоджуються із показами свідків, протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року та висновками експерта.

Крім того, сам потерпілий на досудовому розслідуванні зазначав, що він не бачив як ОСОБА_7 наносив йому удари, а лише припускає, що удари в тулуб йому завдав саме ОСОБА_7 не є слушними, оскільки відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.05.2020 року, ОСОБА_9 вказав на спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , окрім того, потерпілий під час судового розгляду також стверджував про завдання йому ударів саме обвинуваченим.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 125 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.2 ст.125 КК України, а саме: умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює; обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 24 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4