Справа № 357/6006/22 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3496/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000865 від 16 червня 2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк, Луганської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого електрозварником у ТОВ «Устимівська філія ПрАТ Акціонерна компанія САТЕР», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки, згідно із ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

- вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, 70, 71 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців;

- вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, згідно із ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, засуджено,-

за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року до покарання, призначеного за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;
на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання, один день його попереднього ув`язнення 16 червня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 16 червня 2022 року, приблизно о 14 годині проходячи поблизу будинку № 10 по вул. Курсова у м. Біла Церква Київської області, на земельній ділянці незаконно придбав-знайшов згорток фольги в середині якого знаходились чотири пакунки з кристалоподібною речовиною білого кольору, ззовні схожою на наркотичний засіб. Переконавшись, що знайдена ним речовина є наркотичним засобом, а саме «метадоном», оскільки в минулому мав досвід вживання наркотичних засобів, поклав вказаний згорток фольги до кишені штанів, в які був одягнений, та залишив при собі незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту, до 16 червня 2022 року, де приблизно о 16 годині 35 хвилин, перебуваючи біля будинку № 18 по вул. О.Гончара у м. Біла Церква, Київська область, був зупинений працівниками поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу речей. Під час проведення особистого обшуку було виявлено та вилучено працівниками поліції згорток фольги в середині якого знаходились чотири пакунки з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон» (фенадон), масою 0,302 г., який ОСОБА_7 , незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального проступку та правильності кваліфікації його дій, указав на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого через суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що місцевим судом при призначенні йому покарання належним чином не було враховано наявність у нього тяжкого захворювання, його зразкової поведінки після вчинення кримінального проступку, та ту обставину, що він втратив все своє майно, оскільки його рідне місто перебуває під окупацією. При цьому, апелянт звернув увагу, що судом першої інстанції безпідставно також не було враховано як пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Просив вирок змінити в частині призначеного покарання. Призначити йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 7 днів арешту. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року до покарання, призначеного за даним вироком, остаточно призначити йому покарання у виді 4 років 7 днів позбавлення волі. Зарахувати один день попереднього ув`язнення за один день арешту. В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку: обвинуваченого та захисника, які подану обвинуваченим апеляційну скаргу підтримали; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Розгляд вказаного провадження проведено судом першої інстанції в порядку ст. ст. 381, 382 КПК України.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій учасниками судового провадження не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, то вони є безпідставними.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України та остаточного покарання, визначеного на підставі ст. 71 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, однак належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив кримінальне правопорушення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, має ряд хвороб. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття, також судом врахована відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним кримінальний проступок за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нимнових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність у обвинуваченого ряду хвороб та те, що він є переселенцем, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання саме у виді арешту на строк, визначений судом першої інстанції, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також колегія суддів звертає увагу на безпідставність вимог обвинуваченого щодо призначенння йому покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді семи днів арешту, оскільки за змістом ч.1 ст. 60 КК України покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи викладене, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4