КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 27 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року,

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування повідомлення слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про підозру ОСОБА_6 від 16 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 426 КК України, у кримінальному провадженні № 0000184.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення слідчим дотримані вимоги ст. 278 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 16 вересня 2022 року, у кримінальному провадженні № 0000184, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 426 КК України, зобов`язати компетентну особу внести відповідні відомості до ЄРДР.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, зазначає, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою та такою, що пред`явлена безпідставно, а органом досудового розслідування не вчинено всіх необхідних процесуальних дій для дотримання стандарту достатності доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, що свідчить про порушення вимог, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 276. п. 4, п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України при пред`явленні підозри, наслідком чого є скасування повідомлення про підозру.

Стверджуючи про необґрунтованість підозри та відсутність доказів, достатніх для повідомлення про підозру, захисник зазначає, що зміст повідомлення про підозру стосується виключно питань застосування та тлумачення норм чинного законодавства, в першу чергу, абзацу 2 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу»та лише правовий аналіз застосування вказаної норми права може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що кримінальне правопорушення не було вчинено.

Звертає увагу, що ні Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України, ні Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, ні Положенням про Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, ні Постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», ні будь-якими іншими нормативно-правовими актами не встановлювався обов`язок керівника Держспецзв`язку в період з березня 2018 року до жовтня 2019 року направляти пропозиції про здійснення виплат на оплату надбавки за інтенсивність служби собі, заступнику та першому заступнику на погодження до Міністра Кабінету Міністрів або будь-якої іншої особи.

Зауважує, що інкримінована ОСОБА_6 форма об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 426 КК України, охоплює лише такі прояви бездіяльності військових службових осіб, які стосуються поведінки їх підлеглих, а орган досудового розслідування у повідомленні про підозру ставить у вину ОСОБА_6 бездіяльність щодо невиконання обов`язку, який не передбачає жодного виконання ОСОБА_6 функцій військової влади відносно своїх підлеглих.

Також, здійснення витрат на оплату надбавки за інтенсивність служби та премії Голові Держспецзв`язку ОСОБА_6 , першому заступнику Голови Держспецзв`язку ОСОБА_9 та заступнику Голови Держспецзв`язку ОСОБА_10 за 2018-2019 роки в межах затвердженого фонду оплати праці, спростовує навіть гіпотетичну можливість того, що держава зазнала майнової шкоди на суму таких виплат, оскільки власне держава передбачила (заклала) такі кошти для цілей оплати праці працівникам шляхом затвердження вказаних фондів оплати праці. Крім того, підписання окремих та не пов`язаних між собою наказів про особовий склад (21 наказ протягом періоду з березня 2018 року по жовтень 2019 року), якими визначався конкретний розмір надбавки за інтенсивність служби та щомісячний розмір премії Голові, першому заступнику та заступнику Голови Держспецзв`язку, не об`єднувалося та не могло об`єднуватися єдиним наміром ОСОБА_6 , щонайменше, з огляду на непередбачуваність фондів грошового забезпечення, затверджених на різні бюджетні роки (2018 та 2019) та відмінність періодів часу, підстав та мети прийняття відповідних наказів. Стороною обвинувачення не наведено жодних обґрунтувань щодо пов`язаності всіх відповідних наказів про особовий склад єдиним, а не самостійними намірами, що виникали щоразу перед підписанням кожного окремого наказу про особовий склад.

Наведене на переконання захисника свідчить про порушення п. 4 ч. 1 ст. 277 КПК України при пред`явленні підозри, оскільки самим змістом повідомлення про підозру спростовується наявність в діянні ОСОБА_6 складу злочину, зокрема такого його елементу як об`єктивної сторони злочину - суспільно небезпечних наслідків у вигляді істотної шкоди, що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а саме суми в розмірі 220 250 грн. (у 2018 році) та/або 240125 грн. (у 2019 році), адже жодним з 21-го наказу про особовий склад зазначені суми перевищені не були.

Крім того, захисник вважає, що матеріали кримінального провадження № 0000184 не містять достатніх доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а органом досудового розслідування не вчинено всіх необхідних процесуальних дій для дотримання стандарту достатності доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема: не отримано інформації від Кабінету Міністрів України чи Міністра Кабінету Міністрів України про наявність чи відсутність в них в період з березня 2018 року до жовтня 2019 року прав (повноважень) на погодження пропозицій Голови Держспецзв`язку щодо встановлення, нарахування і виплату премій, надбавок за інтенсивність Голові Держспецзв`язку, його першому заступнику та заступнику; не ініційовано та не реалізовано проведення слідчих розшукових дій, спрямованих на отримання показань особи, яка у інкримінований період обіймала посаду Міністра Кабінету Міністрів України - допиту ОСОБА_11 , що свідчить про порушення п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України при пред`явленні підозри, оскільки органом досудового розслідування не вчинено всіх необхідних процесуальних дій для дотримання стандарту достатності доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Натомість згідно з відповіддю Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2023 року, яка надана на адвокатський запит, Прем`єр-Міністром України на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо спрямування і координації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України через Міністра Кабінету Міністрів України або іншого міністра України - члена Кабінету Міністрів України у зазначений період не вносились.

Враховуючи викладене, захисник вважає, що зміст повідомлення про підозру свідчить про очевидну необґрунтованість притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, оскільки, абзац 2 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 718 не застосовується при прийнятті рішення про виплату та конкретний розмір надбавки за інтенсивкість служби, премії Голові Дежспецзв`язку та його заступникам, які є військовослужбовцями, оскільки до 22 жовтня 2019 року Дежспецзв`язку спрямовувалася і координувалася безпосередньоКабінетом Міністрів України, а не через відповідного міністра.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, додаткові пояснення, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Зокрема, частинами 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За змістом ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається затриманій особі в день його складання слідчим або прокурором не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального закону колегія суддів вважає, що тільки порушення вимог наведених КПК України, а саме порушення випадків, змісту та порядку повідомлення особі про підозру може бути предметом для оскарження повідомлення про підозру.

Як убачається з наявних в суді апеляційної інстанції матеріалів провадження, в рамках кримінального провадження № 0000184, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2021 року, 16 вересня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 426 КК України.

23 січня 2023 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на вищевказане повідомлення про підозру.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні скарги підозрюваного.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 277 КПК України і при врученні повідомлення слідчим дотримані вимоги ст. 278 КПК України.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час кримінального провадження по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи у сукупності обставини провадження та враховуючи достатню наявність доказів про ймовірне вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 426 КК України, колегія суддів вбачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у контексті її розуміння Європейським судом з прав людини, на момент прийняття оскаржуваного рішення присутня, всупереч доводам апеляційної скарги.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

З урахуванням наведеного, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та фактично зводяться до оцінки винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у жовтні 2022 року завершено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, навіть з урахуванням усіх викладених у ній доводів - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування повідомлення слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про підозру ОСОБА_6 від 16 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 426 КК України, у кримінальному провадженні № 0000184, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/3137/23-к Справа № 11-сс/824/1609/2023 Категорія: ст. 303 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1