Справа № 159/1614/21 Провадження №11-кп/802/759/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.ч.1, 2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000015 від 17.01.2021 року та за №0002182 від 07.09.2021 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2022 року про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Броди Ратнівського району Волинської області, українця, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2022 року за ч.1 ст.190 КК України, з урахуванням змін відповідно до ухвали Волинського апеляційного суду від 01.06.2022 року, до покарання у виді 30 годин громадських робіт,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, і призначено йому покарання:
-за ч.1 ст.186 КК України, із застосуванням ст.100 КК України, - у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт;
-за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднанно невідбуте покарання (невідбуте покарання становить 30 (тридцять) годин громадських робіт, що за правилами ст.72 КК України відповідає 3 (трьом) дням позбавлення волі) за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2022 року (з урахуванням змін відповідно до ухвали Волинського апеляційного суду від 01.06.2022 року), і за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) дні.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Цивільний позов ОСОБА_9 , від імені якого діє представник адвокат ОСОБА_10 , до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 користь ОСОБА_9 50 (п`ятдесят) гривень 00 копійок у відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, та 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування заподіяної немайнової (моральної) шкоди.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.
Арешт, накладений на майно (речові докази) відповідно до ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2021 року та відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2021 року, скасовано.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 16.01.2021 року, близько 18 години 04 хвилини, перебуваючи біля продуктового магазину "Саїна", що по бульвару Лесі Українки, 42-г в місті Ковелі Волинської області, з метою незаконної наживи за рахунок чужого майна, підійшов до візуально знайомого ОСОБА_9 , який, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , є інвалідом II-ї групи дитячого церебрального паралічу, та, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, відкрито, умисно, в присутності останнього, шляхом ривка, вирвав із правої руки ОСОБА_9 поліетиленовий пакет, який не становить майнової цінності, в якому знаходились гроші в сумі 50 гривень, та заволодів ними. В подальшому, неповнолітній ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, умисно, перебуваючи в безпосередній близькості біля ОСОБА_9 , шляхом відкриття змійки правої кишені спортивних штанів останнього, заволодів його мобільним телефоном марки "Prestigio" в корпусі білого кольору, вартістю 1199,20 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора "Київстар" № НОМЕР_2 , на рахунку якої були відсутні кошти. Після цього, неповнолітній ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 1249,20 гривень.
Крім цього обвинувачений ОСОБА_7 , 07.09.2021 року, близько 08 години 00 хвилин, перебуваючи поблизу магазину "АТБ", що в місті Луцьку по вулиці Кравчука, 35-А, діючи умисно, з корисливих мотивів, та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, без дозволу ОСОБА_11 , різко взяв належний йому мобільний телефон марки "Хіaomі" (модель "Redmi 9А"), який лежав поруч з ним, та втік від останнього, чим відкрито викрав належне ОСОБА_11 майно та завдав йому майнової шкоди на загальну суму 2000 гривень (Том 2 а.с.4-7).
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій, апеляційна скарга подається у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за розміром є явно несправедливим через суворість.
Призначаючи покарання та його вмотивування судом першої інстанції все-таки не враховано: відсутність судимості (на момент вчинення злочинів, особа не мала судимості); недостатнє врахування обставин, які застосовані судом як пом`якшуючі це сприяння розкриттю злочину, а саме добровільне відшкодування завданих збитків, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; ОСОБА_12 має статус дитини сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; на диспансерному обліку у нарколога не перебуває; звертався за допомогою лікаря-психіатра з 2015 року; неодноразово лікувався в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька» Волинської обласної ради з діагнозом: легка розумова відсталість із поведінковими розладами по збудливому типу, що призводить до соціальної дизадаптації.
Окрім того з доповіді органу пробації випливає «…за можливе його виправлення без позбавлення або обмеження волі та одночасно просить розглянути можливість покладення на нього обов`язку згідно п.3 ч.5 ст.76 КК України, а саме пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб…». А тому, за таких обставин, наявні всі підстави для можливості застосування до ОСОБА_7 ст.69 КК України, та призначення менш суворого покарання (нижче від найнижчої межі), ніж встановлено ч.2 ст.186 КК України.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким застосувати при призначенні покарання положення ст.69 КК України та призначити менш суворе покарання (нижче від найнижчої межі), ніж встановлено ч.2 ст.186 КК України (Том 2 а.с.19-21).

В судове засідання не з`явилися законний представник обвинуваченого - ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , представник служби у справах дітей, представник сектору ювенальної превенції, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження.

Від представника служби у справах дітей Ковельської районної військової адміністрації Волинської області ОСОБА_14 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, у прийнятті рішення покладаються на розгляду суду (а.с.40).

Від інших учасників провадження, які не з`явилися в судове засідання, на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у їх відсутності. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , яказаперечила доводи апеляційної скарги, вирок суду вважає обгрунтованим та законним; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.186 КК України,ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його суворості є безпідставними.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії нетяжкого, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії тяжкого злочину.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс добровільне відшкодування завданих збитків, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відніс вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Крім того судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано його молодий вік; на момент вчинення інкримінованих йому діянь до кримінальної відповідальності не притягувався; на момент постановлення оскаржуваного вироку є засудженим за ч.1 ст.190 КК України; оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що в цілому свідчить про його схильність до вчинення корисливих злочинів; негативно характеризується по місцю колишнього навчання; має статус дитини сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; на диспансерному обліку в нарколога не перебуває; звертався за допомогою лікаря-психіатра з 2015 року; неодноразово лікувався в КП "Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька" Волинської обласної ради з діагнозом: легка розумова відсталість із поведінковими розладами по збудливому типу, що призводить до соціальної дезадаптації.
Також судом враховано відсутність будь-яких претензій потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого та наявність майнових претензій потерпілого ОСОБА_9 .
Крім цього, зважаючи на висновок судово-психіатричного експерта № 69 від 08.02.2021 року та висновок судово-психіатричного експерта №296 від 12.11.2021 року місцевий суд вважав, що неповнолітній обвинувачений може нести кримінальну відповідальність за вчинене, однак потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, які доцільно застосувати до нього, з чим повністю погоджується апеляційний суд.
Також судом першої інстанції в оскаржуваному вироку вказано, що згідно досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , складеної органом пробації, аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а тому орган пробації вважає за можливе його виправлення без позбавлення або обмеження волі та одночасно просить розглянути можливість покладення на нього обов`язку згідно п. 3 ч. 5 ст. 76 КК України, а саме пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і про відсутність підстав для застосування щодо нього положень ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи положень ст.69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з чим повністю погоджується апеляційний суд.
Усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі і були надані під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2022 року про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.186 КК України,залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді