Номер провадження: 11-сс/813/51/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2022 року про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 11.11.2022 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- Оригінал договору купівлі-продажу від 25.10.2022 року серія НСВ №871089 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 на 1 аркуші;

- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності №313225013 на 1 аркуші;

- Оригінал Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №А7-112127-ю/л на 1 аркуші;

- Оригінал Технічного паспорту на кв. АДРЕСА_2 реєстраційний №ТІ01:9221-0636-1741-4463 на 3 аркушах;

- Оригінал Витягу з Реєстру будівельної діяльності, щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на 5 аркушах;

- Зв`язка ключів, а саме 3 ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Телефон марки Xiaomi s/n: НОМЕР_1 ; IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 , зобов`язавши слідчого повернути власнику на відповідальне зберігання після проведення огляду;

- Телефон марки Xiaomi s/n: НОМЕР_4 ; IMEI : НОМЕР_5 , зобов`язавши слідчого повернути власнику на відповідальне зберігання після проведення огляду.

В обґрунтування накладення арешту слідчий суддя вказав, що СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001260 від 07.11.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України. Обставини, що дають підстави слідчому судді дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри про вчинення злочину, аргументовані доданими стороною обвинувачення до клопотання доказами. Є достатньо підстав вважати, що зазначені в клопотанні слідчого документи, мобільні телефони та ключі містять відомості про обставини вчинення злочину, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.98 КПК України, та мають значення речових доказів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 указує на незаконність ухвали слідчого судді, що обставини, на які посилається слідчий і зазначає в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджуються належними доказами. В обґрунтування доводів зауважує про те, що порушено вимоги ч.2 ст.168, ч.6 ст.173 КПК України, що в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку вказані мобільні телефони та ключі до відшукання зазначені не були, отже їх вилучення є забороненим. Апелянт вказує про те, що ОСОБА_7 протиправно не було надано дозвіл на копіювання інформації з телефонів, яка йому необхідна в роботі як брокера. Також йому було відмовлено в здійсненні копіювання ключів, що ускладнило йому потрапляння до власних квартир. Указані телефони та ключі не мають відношення до цього кримінального провадження. Крім того, клопотання про арешт майна розглянуто судом поза межами строків, передбачених ч.6 ст.173 КПК України, що є підставою для залишення вказаного клопотання без розгляду.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання про арешт майна слідчому без розгляду.

Прокурора було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, будь-яких клопотань про його обов`язкову участь в апеляційному розгляді, від нього не надходило, а тому його неявка не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію адвоката ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001260 від 07.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

При проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001260 було встановлено, що група осіб шахрайським шляхом заволоділа майном компанії "Ізанагі ЛТД", а саме квартир за адресою: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 , на суму близько 21 000 000 грн.

Під час досудового розслідування, 11.11.2022 вилучено майно, яке зазначено у протоколі обшуку від 11.11.2022, та постановою слідчого визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження(а.п. 46 - 51).

Слідчим суддею обґрунтовано вказано, що необхідність арешту зумовлюється тим, що незастосування цього заходу зумовить труднощі та неможливість органу досудового розслідування провести огляд вилученого майна, та в подальшому, в разі необхідності, провести відповідні експертизи та необхідний комплекс слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення істини по справі, а у разі ненакладена арешту таке майно може бути приховане, пошкоджене чи знищене з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, є достатньо підстав вважати, що зазначені документи, мобільні телефони та ключі можуть містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ст.190 КК України, тобто відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що свідчить місце їх вилучення та кількісні і якісні характеристики вилученого майна, які в сукупності вказують на ймовірний зв`язок із інкримінованим кримінальним правопорушенням. Тому вказані речі та документи підлягають арешту.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано з дотриманням вимог ст.132, 170-173 КПК України наклав арешт на вказане майно з тих підстав, що вказане майно має значення для кримінального провадження, та у відповідності до ст.98 КПК України містить ознаки речового доказу та визнане таким у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно у даному кримінальному провадженні, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності.

Крім того, слідчий суддя вказав, що після огляду телефонів на предмет виявлення обставин, що мають значення для повного та всебічного досудового розслідування, слідчий зобов`язаний повернути їх власнику на відповідальне зберігання.

Розгляд клопотання про арешт майна слідчим суддею проведено у відповідності до положень ст.172 КПК України.

Посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що у даному провадженні не дотримано засад, визначених ч.6 ст.173 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчим суддею постановлено ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна 14.11.2022 року, а саме у той же день, коли судову справу про арешт майна було передано слідчому судді для розгляду.

Також неспроможними є доводи апелянта про порушення слідчим строків, визначених ст.171 КПК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження випливає, що обшук було проведено 11.11.2022 року, а клопотання про арешт майна було спрямовано до суду 11.11.2022 року.

Доводи адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ґрунтуються на іншій, суб`єктивній оцінці апелянтом обставин, встановлених слідчим суддею. Фактично доводи апелянта побудовані на запереченні фактів та обставин кримінального провадження, які встановлені на даному етапі досудового розслідування, що жодним чином не спростовує законність постановленого судового рішення.

Також апеляційний суд звертає уваги на те, що вказані мобільні телефони імовірно могли використовуватися для спілкування групи осіб, які здійснювали шахрайські дії для заволодіння майном компанії "Ізанагі ЛТД", а саме квартирами в м. Одесі, а ключи імовірно могли використовуватися цими особами для незаконного проникнення на зміни замків до вхідної двері.

Апеляційний суд вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування решту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.171-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2022 року про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4