ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23494/21

Провадження № 11-кп/4820/385/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши виділене провадження по кримінальному провадженню №0002810 від 11 серпня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.255-1 КК України, за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 29 березня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 травня 2023 року включно.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що неможливо запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що заявляли обвинувачений та його захисники, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Окрім цього, суд першої інстанції врахував ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та те, що вони істотно не зменшились, у справі не з`ясовано усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, в тому числі вже допитаних потерпілого і свідків з метою зміни ними показань та їх повторного допиту, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність.

Так, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою, посилався на те, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На думку суду першої інстанції, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, у рішеннях суду закріплено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Уважав, що таке рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, останнє підлягає безумовному скасуванню.

Зауважував, що при розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційному суду необхідно застосовувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності обставин, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобіганню їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки обвинуваченого в цілому (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Захисник стверджував, що на даний час підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 відсутні, а таке утримання в установі попереднього ув`язнення порушує права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини.

На його думку, на стадії кримінального провадження - судового розгляду неможливо зробити висновок щодо обґрунтованості чи необґрунтованості обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 , адже зазначене може встановлюватися лише вироком суду, який набрав законної сили.

Разом з цим, необхідно врахувати, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, без врахування інших обставин, необхідних для застосування запобіжного заходу.

Також сторона захисту вважала, що на даний час заявлені раніше у кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні, у зв`язку з чим, застосований запобіжний захід підлягає зміні на менш суворий.

Обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в Хмельницькій області, має власне житло, вищу освіту, є одруженим, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, що є обов`язковою обставиною для з`ясування та врахування при обранні запобіжного заходу, згідно з положеннями ст.178 КПК України.

Разом з тим, стороною обвинувачення не було подано відповідного письмового клопотання та не надано жодного доказу, який би підтвердив те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду.

Отже, на даній стадії кримінального провадження ризик переховування обвинуваченого від суду фактично відсутній.

Будь-яких фактичних даних щодо спроб ОСОБА_5 незаконно впливати на учасників кримінального провадження особисто чи через третіх осіб під час досудового розслідування, судового розгляду не встановлено, будь-яких відомостей з цього приводу ані свідками, ані потерпілим, ані прокурором не надавались.

Виходячи з вищевказаного, є недоведеними та відсутніми у кримінальному провадженні будь-яких інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Необхідність подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою відсутня, подальше його утримання в установі попереднього ув`язнення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу можливе, оскільки такий запобіжний захід здатен запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Зазначав, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та вважає її постановленою з порушенням вимог КПК України.

Посилався на те, що обмежуючись лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду клопотання про застосування такого, без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Звертав увагу, що на даній стадії судового розгляду підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 відсутні, а його подальше утримання в установі попереднього ув`язнення порушує права, передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини.

На даний час, як вважає сторона захисту, не вбачається за можливе робити висновки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, оскільки зазначений факт встановлюється лише вироком суду, який набрав законної сили.

Окрім цього, на даний час відсутні заявлені у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Посилався на те, що КПК України передбачена можливість працівників правоохоронних органів здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого, в тому числі шляхом відстеження його перебування за місцем проживання в разі застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим можливість ОСОБА_5 переховуватися фактично нівелюється. Разом з тим, стороною обвинувачення не було подано відповідного письмового клопотання та не надано жодного доказу, який би підтвердив те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду.

Крім того, необхідно також врахувати і тривалий час перебування ОСОБА_5 під вартою як обставину, яка істотно зменшує вірогідність заявлених в ході досудового розслідування ризиків.

Більше того, на думку захисника, необхідно врахувати обставину, яка мала місце раніше, зокрема, 15 жовтня 2020 року ОСОБА_5 було звільнено з ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» та останній повернувся до міста Хмельницький і самостійно, без застосування заходів зі сторони правоохоронних органів, без примусу за власним бажанням з`явився 16 жовтня 2020 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, на розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане ще раз підтверджує необґрунтованість посилання суду першої інстанції на наявність ризиків у поведінці обвинуваченого.

Окрім того, сторона обвинувачення при обґрунтованості своїх вимог про продовження строку тримання під вартою у відповідному клопотанні перелічила лише ризики, які, на її думку, мають місце, не надавши жодних доказів, які б підтвердили, що такі підстави та ризики справді існують.

Більше того, судом першої інстанції внаслідок обмеженого розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою особи, з порушенням норм чинного законодавства було прийнято без достатніх на те підстав рішення про необхідність продовжити ОСОБА_5 дії зазначеного запобіжного заходу, що дає підстави для скасування такого рішення.

Згідно з ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене, сторона захисту вважала, що необхідність подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою відсутня, подальше його утримання в установі попереднього ув`язнення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу можливе, оскільки такий запобіжний захід здатен запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до приписів п.4 ст.422-1 КПК України щодо порядку перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

06 квітня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 про розгляд поданої апеляційної скарги за його відсутності.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про можливий розгляд поданих апеляційних скарг без участі сторін кримінального провадження.

З наданих матеріалів установлено, що Хмельницьким міськрайонним судом здійснюється судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0002810 від 11 серпня 2020 року щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.255-1 КК України.

У вказаному провадженні ОСОБА_5 16 жовтня 2020 року обрано, а у подальшому неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали Хмельницького міськрайонного суду про продовження запобіжного заходу закінчувався 31 березня 2023 року.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.255-1 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурор у суді першої інстанції заявив клопотання, проти якого заперечили обвинувачений та захисники про продовження відносно ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , в свою чергу, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, менш суворий запобіжний захід, посилаючись на відсутність заявлених раніше у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та відповідно підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку суду першої інстанції, прокурор довів, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися, що у свою чергу давало підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, стороною обвинувачення доведено неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що заявили обвинувачений та захисники, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення у суді першої інстанції наведено достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 відповідає характеру та тяжкості вчинених правопорушень, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені у апеляційних скаргах сторони захисту.

Суд першої інстанції врахував обставини, на які зверталося увагу у апеляційних скаргах захисниками.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, слідчий суддя місцевого суду обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, на які є посилання у апеляційних скаргах, забезпечити виконання цієї функції обвинуваченим не зможуть.

Колегія суддів уважає, що місцевий суд врахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_5 , тяжкість кримінальних правопорушень (злочинів), у вчиненні яких обвинувачується останній та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам провадження.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду уважає, що у даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Тому не спростовують висновків суду посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на порушення норм міжнародного права та прав обвинуваченого у зв`язку із тривалим перебуванням у установах попереднього ув`язнення.

Отже, обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати та вони виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Обставини, на які захисники посилаються у поданих апеляційних скаргах, не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни застосованого (продовженого) запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду підстав для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не знаходить.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 до 28 травня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3