Справа № 592/527/23
Провадження № 1-кп/592/282/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за № 00000164 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстровананий та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України,

установив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 23.11.2015 року відповідно до наказу управління ДПтС України в Сумській області №192 о/с від 20.11.2016 новоприйнятого ОСОБА_7 призначено начальником виробничо-технічного відділу підприємства Сумської виправної колонії (№116).

Згідно наказу управління ДПтС України в Сумській області №416/ОД-15 від 23.11.2015 на ОСОБА_8 покладено виконання обов`язків директора підприємства установи заступника начальника Сумської виправної колонії (№116) з виробництва з першочерговим правом підпису ведення господарських операцій згідно Статуту підприємства установи, укладення та візування договорів та ін.

Уподальшому наказом ДПтС України №5/ОС-16 від 14.01.2016, ОСОБА_7 призначено директором підприємства установи заступника начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) з виробництва за контрактом.

Відповідно до контракту №53-16 від 14.01.2016 Державна пенітенціарна служба України в особі Голови ДПтС України ОСОБА_9 , що діє на підставі Положення про Державну пенітенціарну служби України з одного боку, та ОСОБА_7 (далі за текстом Керівник) з другого боку, уклали контракт про призначення ОСОБА_7 на посаду директора підприємства Сумської виправної колонії (№116).

Відповідно до пункту 1 розділу 1 контракту Керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Згідно з пунктом 3 розділу І контракту Керівник, який уклав цей Контракт, є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами.

Так, пунктом 1 розділу II контракту передбачено, що Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо- господарську та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства та створення соціально-побутових умов, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим Контрактом.

Згідно з пунктом 6 розділу II контракту Керівник зобов`язаний забезпечити повну автоматизацію ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності підприємства з використанням спеціалізованого програмного забезпечення та створити інші необхідні умови для достовірного ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 7 розділу II контракту Керівник забезпечує фіксування фактів здійснення господарських операцій у первинних документах та збереження оброблених документів регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років.

Відповідно до Статуту підприємства Сумської виправної колонії (№116) (далі за текстом - Статут), затвердженого Наказом Державної пенітенціарної служби України №275 від 27.04.2012, Державне підприємство «Підприємство Сумської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№116)» (далі за тестом - Підприємство) засноване на державній власності і належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України (далі за тестом - ДПтС України), яка є його засновником.

Підприємство підпорядковане ДПтС України, яка здійснює управління ним безпосередньо або через управління ДПтС України в Сумській області.

Пунктом 4.1 статті 4 Статуту визначено, що управління Підприємством здійснює його керівник (директор), який призначається на посаду та звільняється з посади ДПтС України і є йому підзвітним. Директор Підприємства є за посадою заступником начальника установи.

Відповідно до пункту 4.2 статті 4 Статуту директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції ДПтС України та управління ДПтС України в Сумській області.

Директор підприємства, керуючись пунктами 4.3, 4.4 статті 4 Статуту:

діє без довіреності від імені Підприємства;

представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах із юридичними особами та громадянами;

розпоряджається коштами та майном Підприємства відповідно до законодавства України;

укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки;

вирішує питання діяльності Підприємства в межах та порядку, визначених Статутом;

відповідає за стан діяльності Підприємства, за формування та виконання виробничих, фінансових, інших планів, за формування та виконання основних показників діяльності Підприємства, за нераціональне (нецільове) використання коштів, у тому числі бюджетних, за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років.

Перебуваючи на посаді директора підприємства установи - заступника начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) з виробництва, діючи умисно, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_7 у період з 01.12.2015 по 29.02.2016 систематично привласнював кошти Підприємства, які були ввірені йому та перебували в його віданні, шляхом отримання готівкових коштів із каси підприємства під звіт, за які він звітував не своєчасно, та не на всю суму взятих під звіт готівкових коштів.

Видача грошових коштів підзвіт, складання і подання звіту про використання коштів та повернення невикористаних сум в період вчинення ОСОБА_7 злочинів регулювалися нормами наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» від 28.09.2015 №841, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (із змінами та доповненнями), Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідно до положень Кримінального кодексу України, Постанови Пленуму Веховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» кримінальна відповідальність за привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, передбачена ч.І ст. 191 КК України, а у випадку вчинення зазначеного злочину повторно - за ч.З ст. 191 КК України. Разом з цим дії особи слід кваліфікувати за ч.2 ст. 191 КК України у випадку привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за умови, що майно, яким особа заволодіває, не ввірене йому, не перебуває в його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном.

Так, ОСОБА_7 у грудні 2015 року були взяті із каси підприємства готівкові кошти під звіт у сумі 11100 грн., якими він нібито розрахувався за послуги маніпулятора та автовишки із приватним підприємцем ОСОБА_10 21.01.2016, 22.01.2016 та 25.01.2016. Вказаний підприємець у свою чергу припинив діяльність 25.12.2015, що підтверджується даними з Державного реєстру на сайті Міністерства Юстиції України, а до цього ОСОБА_10 надавав послуги у сфері права, що унеможливлювало фінансові операції - сплату готівкових коштів за послуги маніпулятора та автовишки на вищевказану суму. При цьому ОСОБА_7 не витребував у ОСОБА_10 свідоцтва про державну реєстрацію, не уклав договору про надання послуг, не склав акт виконаних робіт, що свідчить про неможливість підтвердження факту надання таких послуг.

Враховуючи викладене, встановлено факт привласнення грошових коштів у сумі 11100 грн. директором підприємства ОСОБА_7 , що підтверджується висновком судової економічної експертизи №1381/1448 від 26.01.2017.

Крім цього, вказаним вище висновком експертизи підтверджено, що ОСОБА_7 у період з 01.12.2015 по 29.02.2016 постійно, без будь-яких підстав (договорів, наказів, розпоряджень), отримував готівкові кошти під звіт із каси підприємства, за які він звітував не своєчасно, та не на всю суму взятих під звіт готівкових коштів, постійно був винен різні суми коштів, які на кінець його діяльності на посаді директора підприємства 29.02.2016 склали суму 1188,79 грн.

Разом із тим, підприємством 04.02.2016 був відкритий картковий рахунок для господарських потреб в AT «Ощадбанк», на який перераховано кошти у сумі 800 грн., а смарт-картка була видана ОСОБА_7 , якою він користувався з 11.02.2016 по 25.02.2016 у власних потребах, на придбання продуктів харчування в торгівельних мережах. Звіти про використання коштів з карткового рахунку Підприємства ОСОБА_7 не надавав, що свідчить про привласнення ним грошових коштів, вчинене повторно.

Привласнення грошових коштів ОСОБА_7 із корпоративного карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у 2016 році підприємством, підтверджується висновком судової економічної експертизи №1381/1448 від 26.01.2017, відповідно до якого на вказаний рахунок платіжним дорученням №165 від 04.02.2016, з поточного рахунку підприємства № НОМЕР_2 , перераховано кошти в національній валюті в сумі 800 грн., із призначенням платежу «перерахування коштів на господарські потреби».

У відповідності виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , яка 4

містить друкований напис «Володимир Шкробот» значиться - витрачено в торгово-сервісній мережі за лютий 2016 року 488,75 грн. Документи про внесення до каси використаних з корпоративного карткового рахунку 488,75 грн. ОСОБА_7 до каси підприємства не надані, що свідчить про привласнення ОСОБА_7 грошових коштів Підприємства в сумі 488,75 грн. вчиненому повторно.

Враховуючи викладене ОСОБА_7 у період з 01.12.2016 по 29.02.2016 було привласнено грошових коштів Підприємства на загальну суму 12777,54 грн., що також підтверджується висновком судової економічної експертизи №1381/1448 від 26.01.2017. Вказану суму грошових коштів ОСОБА_7 було використано у особистих цілях.

Вчиняючи вищевказані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав та бажав настання суспільно - небезпечних наслідків, тобто скоїв кримінальне правопорушення з прямим умислом та корисливим мотивом.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у привласненні грошових коштів Державного підприємства «Підприємство Сумської виправної колонії (№116) протягом 01.12.2015-29.02.2016 на загальну суму 12777,54 грн. Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.191 КК України, а саме привласнення чужого майна, яке йому було ввірене та перебувало в його віданні, вчиненому повторно.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину свою визнав повністю та у підготовчому судовому засіданні пояснив, що дійсно скоїв кримінальне правопорушення при зазначених обставинах та щире кається у вчиненому.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 191 КК України, а саме привласнення чужого майна, яке йому було ввірене та перебувало в його віданні, вчиненому повторно.

13 січня 2023 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 у присутності його захисника була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України, яку сторони просять розглянути та затвердити.

Згідно угоди про визнання винуватості, ОСОБА_7 як обвинувачений, та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 191КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_7 у виді арешту на строк чотири місяці із застосуванням ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор у присутності захисника в ході підготовчого провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її, причому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин та між сторонами досягнута домовленість про призначення обвинуваченому покарання - суд розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст.ст. 468-475 КПК України, та розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Відповідно п.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно ч.5 ст.469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч.3 п. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, який згідно ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_7 суду заявив, що він цілком розуміє наслідки укладення угоди про визнання винуватості і згоден з призначеним покаранням у виді арешту строком на чотири місяці, враховуючи, що він щиро каїться, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував збитки у повному обсязі, на утриманні має дружину, яка є інвалідом 2 групи та тяжкохворого тестя, який потребує стороннього догляду та обмежений в самостійному пересуванні.

З`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 цього Кодексу: характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом (ч.5 ст. 474 КПК України).

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про визнання винуватості, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами (обвинуваченим, прокурором) вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставини, що пом*якшують та обтяжують відповідальність та дає можливість суду погодитися на застосування ст. 69 КК України, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, повне відшкодуванню шкоди, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, як особа позитивно характеризується за місцем роботи та мешканню, що суд визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст. 191 КК України у виді арешту та без призначення додаткового виду покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядається судом після того, як буде заслухана думка щодо нього інших учасників судового провадження.

У ході підготовчого провадження матеріалів кримінального провадження за №00000164 з обвинувальним актом щодо обвинуваченого за ч.3 ст.191 КК України та клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, сторони та його захисник підтримали заявлене, прокурор вважає, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає положенням діючого законодавства та підлягає до затвердження, а заявлене клопотання щодо постановлення вироку на підставі угоди до задоволення.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим належить затвердити, а ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України з призначенням останьому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового провадження та судового розгляду правопорушення обирався у виді цілодобового домашнього арешту.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 371-374 КПК України, суд

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Сумської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участю захисника ОСОБА_6 укладену 13 січня 2023 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченню за ч. 3 ст. 191 КК України та призначити йому покарання із застосування ст. 69 КК України як до основного так і додаткового покарання у виді чотирьох місяців арешту без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 обирався домашній арешт.

Зняти арешт, накладений 25 листопада 2022 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми на грошові кошти, що належать ОСОБА_7 , а саме: 180 (сто вісімдесят) доларів США, шо відповідно до перерахунку НБУ станом на 11.11.2022 становить 6 582,34 грн., 5000 (п`ять тисяч) російських рублів, шо відповідно до перерахунку НБУ станом на 11.11.2022 становить 2 970,80 грн., 1500 (тисячу п`ятсот) гривень, 457 (чотириста п`ятдесят сім) злотих та 35 (тридцять п`ять) грошей Республіки Польша, шо відповідно до перерахунку НБУ станом на 11.11.2022 становить 3530,74 грн. та передати власнику майна ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1