Провадження №11-кп/801/108/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2022 за №0000083 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Кісниця, Ямпільського району, Вінницької області, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, працюючого водієм ТОВ «Компанія-Будінвест», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави Україна процесуальні витрати в загальній сумі 2288,30 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/6964/21 від 05.05.2021 скасувано.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000083, а саме:

- DVD - диск з відеозаписом події ДТП, після набуття вироком законної сили залишено при матеріалах кримінального провадження;

- вантажівку марки «Камаз» д.н.з НОМЕР_1 , яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , після набуття вироком законної сили залишено останньому.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2020 близько 16:50 години водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «КАМАЗ 53229 AБC-7DA», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом з другорядної дороги зі сторони смт. Десна, Вінницького району, на автодорогу Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знаменка, яка пролягає по об`їзній дорозі м. Вінниці, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не переконавшись у власній безпеці та не надавши переваги у русі, виїхав на зазначене перехрестя нерівнозначних доріг, де, з необережності, допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався належною смугою зі сторони вулиці Ватутіна, по головній дорозі.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №165 від 22.03.2021, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки, яке за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являвся небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувався загрозливими для життя явищами, а за своїм характером потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-21/4475-ІТ від 25.03.2021, : «... В ситуації, яка склалася, водій автомобіля Volkswagen Transporter» д/з НОМЕР_2 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «КАМАЗ» д/з НОМЕР_1 шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху останнього, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, при цьому в діях водія ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходилися б у причинному в`язку з виникненням події даної дорожньої-транспортної пригоди. В діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 16.11 ПДР України, при цьому дані невідповідності знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди...».

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 10.1. 16.11 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, де зазначено:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» - «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, на яку він виїжджає...».

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою. Яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок є незаконним і необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тому підлягає скасуванню.

Просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання та застосування ст. 69 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України тобто періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що призначаючи покарання, суд врахував особу обвинуваченого, який частково визнав вину, не судимий, вчинив нетяжкий злочин, тому суд правильно прийшов до висновку, що необхідним і достатнім покаранням ОСОБА_7 для виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України. Проте, як вбачається з вироку, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 , особу обвинуваченого фактично враховано не було, оскільки він вчинив необережне кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, за який в обов`язковому порядку передбачено додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, відтак не призначення судом ОСОБА_7 додаткового покарання, на підставі ст. 69 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону за своєю м`якістю.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора просив її задовольнити та постановити новий вирок.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також просив суд пом`якшити йому покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, однак про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Також представник потерпілого надіслав суду заяву у якій просив проводити судовий розгляд без їх участі, свою попередню позицію по вказаній справі підтримують в повному обсязі, а також правову позицію прокурора, а також вимоги його апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ніким із учасників судового процесу не оспорюється доведеність вини ОСОБА_7 та юридична кваліфікація дій останнього, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною, а кваліфікацію його дій за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Проте, з такими клопотаннями учасники судового провадження до Вінницького апеляційного суду не зверталися.

За правилами ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Колегією суддів установлено, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за інкриміноване кримінальне правопорушення, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Зокрема, суд першої інстанції, застосовуючи ст. 69 КК України та не позбавляючи обвинуваченого ОСОБА_7 права керування транспортними засобами порушив вимоги ч. 2 ст. 69 КК України, де зазначено, що суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, за дане кримінальне правопорушення передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відтак, приписи ч. 2 ст. 69 КК України містять виняток із загальної норми, коли суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене як обов`язкове. Це зокрема, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України основне покарання у вигляді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утримані двох дітей, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому дійшов до переконання, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання та про можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки реальне відбуття покарання обвинуваченим не буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання судом першої інстанції враховано обставини справи в їх сукупності, у тому числі й ті, що характеризують особу обвинуваченого та інші обставини, які мають суттєве значення. Так зокрема, відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_7 , офіційно працевлаштований в ТОВ «Компанія-Будінвест» з 14 лютого 2019 року по теперішній час на посаді водія автотранспортних засобів. За час трирічної роботи на підприємстві зарекомендував себе, як відповідальний, старанний, спокійний та дисциплінований працівник (т.1 а.с. 136). Крім того, ОСОБА_7 має на утриманні двох дітей, яких забезпечує, саме працюючи водієм (т.1 а.с. 154).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами позбавить обвинуваченого можливості заробляти кошти та поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище, оскільки обвинувачений працює на посаді водія, що є основним видом його трудової діяльності.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, за змістом ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції у своєму вироку не достатньо зазначив такі обставини справи або дані про особу винної, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що водночас одні й ті самі обставини справи чи дані про особу винного не можуть одночасно ураховуватись при застосуванні положень як статті 69 КК, так і ст. 75 КК. Аналогічна правова позиція викладена зокрема в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 466/4884/15-к та від 02.11.2021 року справа № 136/1021/19.

Також апеляційний суд не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання.

За таких обставин на переконання апеляційного суду таке призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто без позбавлення права керування транспортними засобами, не відповідатиме принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання, і в цьому випадку є недостатнім, оскільки судом фактично не було враховано особу обвинуваченого, оскільки він вчинив необережне кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, за який в обов`язковому порядку передбачено додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, відтак не призначення судом ОСОБА_7 додаткового покарання, на підставі ст. 69 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону за своєю м`якістю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, оскільки встановлено, що місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421, 425, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

У відповідності п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтись до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4