Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001432 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Носівка, Чернігівської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, судимого:

1) вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 24.06.1988

за ч.3 ст.140, ч.3 ст.81 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі

з конфіскацією майна;

2) вироком Леніградського районного суду м. Києва від 05.06.1995

за ч.2 ст.140 КК України 1960 року на 5 років позбавлення волі

з конфіскацією майна;

3) вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 17.07.1998

за ст.94, ч.2 ст.140, ст.17 ч.2 ст.140, ч.3 ст.140 КК України 1960 року

на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2015

за ч.3 ст.185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

5) вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25.05.2017 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України 3 роки 7 місяців позбавлення волі, звільненого 11.10.2019 у зв`язку з

відбуттям призначеного покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18.10.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що поза увагою суду залишились дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, адже дії ОСОБА_7 були ретельно сплановані, умисні та цинічні, і він із застосуванням насильства відкрито заволодів майном 69-річної жінки, яка не могла чинити опір. Обвинувачений вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, використавши найбільш несприятливий для суспільства час і тяжкі обставини, і Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство" № 2117-ІХ від 03.03.2022 посилено відповідальність за злочини, вчинені в умовах воєнного стану, що також не врахував суд. Крім того, ОСОБА_7 вже вп`яте засуджується за вчинення корисливого злочину проти власності і у всіх випадках відбував покарання у виді позбавлення волі, тобто розумів наслідки своїх дій і зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання.

Не погоджується прокурор і з тим, що суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, посилаючись на те, що визнання обвинуваченим вини під тиском беззаперечних доказів свідчить про намагання уникнути справедливого покарання за вчинене.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; доводи обвинуваченого на підтримку позиції захисника; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив грабіж щодо ОСОБА_9 за наступних обставин.

Під час дії воєнного стану 30 червня 2022 року близько 22 години 30 хвилин у ОСОБА_7 , який знаходився на АДРЕСА_2 , виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, для реалізації якого він вчинив дії, направлені на пошук особи, яка може стати об`єктом його злочинних дій.

Побачивши раніше незнайому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підійшов до неї та, діючи відкрито, ігноруючи її зауваження, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, викрав належне їй майно, а саме: сумку, ключі від квартири, картку киянина, мобільний телефон "Хіоmі Redmy" в чохлі з карткою оператора "Київстар", гроші в сумі 2 220 гривень, два гаманці та дисконтні картки.

Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном загальною вартістю 5 767 гривень 80 копійок розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану,- є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам прокурора дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений відповідною санкцією.

Обставини кримінального правопорушення, яке вчинено із застосуванням насильства і в умовах воєнного стану, оцінені судом і отримали своє відображення у правовій кваліфікації. У той же час нібито ретельне планування ОСОБА_7 своїх дій не вбачається з висунутого йому обвинувачення. Не зазначалась в обвинувальному акті і обставина, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно врахував щире каяття обвинуваченого як обставину, що пом`якшує покарання. Критична оцінка особою своїх дій може бути здійснена на будь-якій стадії кримінального провадження, а беззаперечні докази винуватості, під тиском яких нібито ОСОБА_7 визнав вину, у справі відсутні, оскільки судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України. Також ця обставина зазначена в обвинувальному акті.

Саме таке покарання, як його призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Не може бути задоволена апеляційна скарга прокурора і з інших підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стосовно вимоги прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років колегія суддів зауважує, що таке покарання не передбачене законом, оскільки санкцією вказаної норми встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Також ОСОБА_7 висувалось обвинувачення, і його визнав доведеним суд, за ч.4 ст.186 КК України.

Така апеляційна вимога не може бути розцінена як описка, враховуючи те, що йдеться про правову кваліфікацію, а також категоричну позицію сторони обвинувачення у разі, коли подібного роду нібито описки допускають суди у процесуальних рішеннях.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3