У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання за закінченням строків давності виконання обвинувального вироку у відношенні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, який згідно вироку проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19.11.2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

В С Т А Н О В И В:

до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подання обґрунтовано тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року ОСОБА_4 був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин.

Під час здійснення заходів, спрямованих на виклик засудженого до уповноваженого органу з питань пробації для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання та вручення направлення на визначений об`єкт для відбування покарання було з`ясовано, що ОСОБА_4 за адресою, зазначеною в судовому рішенні, не мешкає, у зв`язку з чим уповноваженим органом з питань пробації проведені заходи з виявлення засудженої особи, місцезнаходження якої невідоме.

23.04.2021 року до територіального органу поліції направлено подання про передання матеріалів для проведення подальших розшукових заходів.

25.05.2021 року на підставі подання органу пробації, відносно ОСОБА_4 заведено розшукову справу № 50302104, однак до теперішнього часу його місце знаходження не встановлено, ОРС не закрито.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2020 року набрав законної сили 04.02.2021 року.

Строк давності виконання обвинувального вироку закінчився 04.02.2023 року, що свідчить про недоцільність виконання даного обвинувального вироку у зв`язку зі спливом строків його виконання через втрату карального і превентивного впливу.

Згідно довідки УІТ ГУНП України № від 06.02.2023 року ОСОБА_4 з моменту винесення судового рішення до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Факт ухилення від виконання вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2020 року з боку засудженого у передбаченому законодавством порядку не встановлений.

Вище викладене свідчить про те, що правові перешкоди для звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 80 КК України, відсутні.

Представник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор подання підтримала, просила звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання через закінчення строків давності виконання вироку.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Згідно частини 3 статті 80 Кримінального кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 Кримінального кодексу України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 Кримінального кодексу України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у ст. 80 КК України строків; неухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2020 року визнано винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину за ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин.

Вирок відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 04.02.2021 року.

25.05.2021 року на підставі подання органу пробації, відносно ОСОБА_4 заведено розшукову справу № 50302104, оскільки за адресою, зазначеною в судовому рішенні засуджений не проживає, на виклики до органу пробації не з`являвся. До теперішнього часу його місце знаходження не встановлено, ОРС не закрито.

Строк давності виконання обвинувального вироку від 19.11.2020 року закінчився 04.02.2023 року.

Згідно довідки УІТ ГУНП України № від 06.02.2023 року ОСОБА_4 з моменту винесення судового рішення до кримінальної відповідальності не притягувався.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

З дня набрання вироком законної сили минуло більше двох років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 . Перебіг давності у зв`язку з ухиленням засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання в розумінні ч. 3 ст. 80 КК України не зупинявся.

Виходячи із вищевикладеного, наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Суд враховує, що ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст.ст. 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що питання кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України не вирішувалось.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком, або про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, а відтак відсутні і підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч. 3 ст. 80 КК України.

За вказаних обставин відсутні перешкоди для задоволення подання та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2020, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2020, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи діб з дня її ухвалення.

Суддя ОСОБА_1