КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000215 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 грудня 2022 року включно.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого їм кримінального правопорушення, конкретні обставини справи та дані про їх особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою: захисник ОСОБА_6 просить обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а захисник ОСОБА_8 - обради обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_6 , зазначає, що вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, суд першої інстанції прийняв застарілі дані, зокрема факт застосування до обвинуваченого приводу у червні 2020 року, ще коли до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді застави, а також погрози з його сторони свідкам. Проте, як зазначає апелянт, підстави для приводу ОСОБА_5 були штучно сформовані стороною обвинувачення з метою взяття його під варту, а що стосується погроз свідкам, то суду надавалися беззаперечні докази надання свідками завідомо неправдивих показань, за фактом чого були внесенні відомості до ЄРДР. Крім того, на даному етапі кримінального провадження свідки вже допитані.

Не погоджується захисник і з висновками суду щодо існування ризику переховування ОСОБА_5 від суду за межами України, зважаючи на ті обставини, що під час воєнного стану чоловікам заборонено перетинати державний кордон.

Вказує апелянт і на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, а саме з 12 червня 2020 року.

Вище наведене, на думку адвоката ОСОБА_6 , вказує, що існуючі ризики зменшилися, що відповідно до вимог чинного КПК України дає підстави застосувати до його підзахисного альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги зазначає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не відповідає вимогам КПК України, зокрема: в ньому не наведенні доводи неможливості застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою; відсутнє посилання на обставини, які вказують, що заявлені стороною обвинувачення ризики існують і що вони не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою; відсутній виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим захисник вважає підозру необґрунтованою.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року, посилаючись на ті обставини, що повний текст зазначеного рішення суду ним було отримано 31 жовтня 2022 року.

Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін судового провадження, оскільки відсутнє відповідне клопотання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг та клопотання захисника ОСОБА_8 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає задоволенню, а апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Враховуючи ті обставини, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року була постановлена без участі адвоката ОСОБА_8 , а її копію адвокат отримав 31 жовтня 2022 року, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про поважність причин пропуску строку на оскарження вище вказаного рішення суду.

Що стосується доводів апеляційних скарг про незаконність і необґрунтованість постановленого судом рішення про продовження ОСОБА_5 і ОСОБА_7 строку тримання під вартою, то колегія суддів дослідивши надані їй матеріали вважає наступне.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000215 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 грудня 2022 року включно.

Перевіривши ухвалуДніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 і ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, проти життя та здоров`я особи, настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілої, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які мають ознаки особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, що вказує на підвищену суспільну небезпеку таких дії, розмір покарання, який загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинувачених, зокрема: ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, з середньою освітою, одружений, має постійне місце реєстрації і проживання, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні був оголошений у міжнародний розшук; ОСОБА_5 раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітніх дітей, постійне місце реєстрації і проживання. При цьому до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовувався більш м`який запобіжний захід у виді застави, під час дії якого останній порушував покладені на нього обов`язки та погрожував свідкам у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року йому було замінено вказаний запобіжний захід на тримання під вартою. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року судом апеляційної інстанції залишено без змін.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити їх належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.

Таке обмеження права ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинувачених ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Є безпідставними посилання захисника ОСОБА_6 на ті обставини, що продовжуючи ОСОБА_5 строк тримання під вартою суд першої інстанції послався на застарілі дані, зокрема, що стосується порушення ним обов`язків коли до нього було застосовано запобіжний захід у виді застави, оскільки, за вимогами кримінального процесуального закону, судом першої інстанції, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, враховуються всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого і його поведінка в цілому.

Доводи захисника про те, що ці обставини штучно сформовані слідством для взяття ОСОБА_5 під варту, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Спростовуються наданими суду матеріалами і доводи ОСОБА_6 щодо завершення допиту всіх свідків по справі. З матеріалів справи вбачається, що судове слідство по справі триває та допит свідків ще продовжується. Крім того, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили суду першої інстанції про отримання погроз зі сторони обвинувачених. Захисником ОСОБА_6 не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів з приводу того, що вказані свідки у цій частині надали неправдиві показання, не містять таких доказів і надані суду матеріали.

Ті обставини, що з запровадженням на території України воєнного стану діє заборона на виїзд за її межі певної категорії чоловіків, не може бути достатньою підставою для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки не зменшує ступінь існуючих ризиків.

Також, враховуючи обставини справи та характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , які поєднанні з застосуванням насилля, колегія суддів, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Не погоджується колегія суддів, за встановлених вище обставин, і з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо безпідставності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Його доводи щодо невідповідності клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вимогам КПК України не ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання захисника на недоведеність у поведінці ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовується вище наведеними і встановленими апеляційним судом обставинами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , то у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, вказані обставини на цій стадії кримінального провадження не перевіряються.

Таким чином, як вбачається з наданих матеріалів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Строк перебування обвинувачених під вартою не виходить за межі визначенні КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року, а відтак апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокату ОСОБА_13 , строк на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року.

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .