КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/3627/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2933/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Суддя - доповідач - ОСОБА_2 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22.03.2023,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Обухівського районного суду Київського області від 22.03.2023 клопотання прокурора задоволено. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 21 травня 2023 року включно.

Визначено строк дії ухвали - до 21.05.2023 включно.

Суд першої інстанції своє рішення мотивував тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому злочину, даними про його особу, з огляду на те, що судове провадження по справі ще не закінчено, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду, а також те, що ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, у зв`язку з чим дійшов висновку, що відсутні достатні підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки наявні ризики не зменшились.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22.03.2023 та змінити запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може ґрунтуватися на догадках та припущеннях та повинно містити доводи, які є достатніми для переконання, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти вказаним ризикам.

Крім того, апелянт вказує, що з моменту затримання надавав пояснення працівникам поліції та слідству відносно фактів по даному провадженню, надавав ідентифікуючі дані на підтвердження особи, дані про місце прописки та проживання.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи присутні медичні виписки, що свідчать про неможливість швидкого пересування та необхідності лікування та реабілітації, а тому ризик п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованим, недоцільним та безпідставним.

Крім того, апелянт вказує, на відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки саме апелянтом неодноразово були подані до органів слідства та прокуратури клопотання про допит свідків та проведення слідчих експериментів, оскільки покази свідків різняться та не відповідають дійсним обставинам справи. Також апелянт вказує про те, що самі свідки посилаються, що спілкуються з потерпілим, що може свідчити про домовленість та спільні інтереси.

Крім того, апелянт зазначає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставним, оскільки прокуратура та слідство не врахувало його фізичний стан та захворювання, моральні цінності, відсутність вагомих доказів, міцність соціальних зв`язків за місцем проживання. А посилання прокурора на наявність попереднього ув`язнення, за яке вже відбуте покарання, взагалі немає жодного відношення до даної справи.

Посилається апелянт і на те, що покази надані потерпілим ОСОБА_7 в судовому засіданні в суперечать показам, які були надані ним на досудовому слідстві, крім того, потерпілим цивільний позов не заявлявсь. Також, апелянт вказує, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже допитані та надали свої свідчення, їх достовірність досліджується судом. Окрім того, наявності речових доказів по справі не доведено.

Апеляційна скаргаобвинуваченого ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчившинадані в копіях матеріали провадження, зокрема, копію обвинувального акта, клопотання прокурора та ухвали суду, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Обухівського районного суду Київського області перебуває кримінальне провадження №0001166 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

22.032023 у судовому засіданні прокурором заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в обґрунтування якого прокурор послався на наявні ризики, що стали підставою для обрання даного запобіжного заходу, які не зменшились та продовжують існувати.

Ухвалою Обухівського районного суду Київського області від 22.03.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.05.2023 включно.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочину, дані про особу обвинуваченого та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбаченіст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився, що на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про не доведеність наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який постійного місця проживання не має, зареєстрований в Сумській області, тобто в межахіншої адміністративно-територіальної одиниці, офіційно не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такий ризик існує і виправдовує його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скаргиобвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не може швидко пересуватись, потребує лікування та реабілітації, що на його думку, свідчить про відсутність ризику втечі та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки жодних належних доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК Україниапеляційна скарга не містить, не встановлено таких відомостей і судом першої інстанції. Не містить апеляційна скарга обвинуваченого і жодних належних доказів, як щодо необхідності відповідної медичної допомоги, так і щодо неможливості його перебування за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятор. Посилання обвинуваченого на моральні цінності та міцність соціальних зв`язків за місцем проживання, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки з наявних в матеріалах справи даних вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, постійного місця проживання в м. Києві не має, відсутні в матеріалах справи і будь-які відомості, які б свідчили про міцність його соціальних зв`язків за місцем реєстрації.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення не досліджені, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність ризику впливу на свідків є безпідставними.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на показання потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, докази та недоведеність наявності речових доказів, колегія суддів колегія суддів до уваги не бере, оскількинаразі обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, яким за результатами судового розгляду суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу. Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22.03.2023, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 21 травня 2023 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4