Справа № 375/641/19
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

13 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000102, яке внесене до ЄРДР 21 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В :

начальником Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому він просив: продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на шістдесят днів.

Як на підставу, для вказаного, зазначав, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, є непрацюючим, розлученим, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимий: вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2007 року, за ч. 1 ст. 213 КК України, до штрафу у розмірі 1 700 грн., вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2011 року, за ч. 2 ст. 263 КК України, до трьох років позбавлення волі, вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 18 січня 2012 року, за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 70 КК України, до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 03 листопада 2018 року, обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі 213 240 грн.

19 грудня 2018 року обвинуваченого ОСОБА_4 було звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.

Згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2022 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід, тримання під вартою, строком на шістдесят днів.

Надалі, строк тримання під вартою продовжений ще на шістдесят днів.

Зазначав, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується зібраними доказами, згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до останнього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На його думку, у разі, якщо суд не застосує до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід, існують ризики, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про які зазначено в п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на його думку свідчать тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , перебування його в розшуку, згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2021 року, у зв`язку із ухиленням від явки в суд.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на його думку свідчить наявність мети в обвинуваченого ОСОБА_4 уникнути кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на його думку свідчить наявність в обвинуваченого ОСОБА_4 судимостей, у тому числі за злочин проти власності, наявність у суді інших кримінальних проваджень, де ОСОБА_4 є обвинуваченим.

Вважав, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, інші запобіжні заходи такого результату не дадуть, з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину та тяжкість покарання, яке йому загрожує.

У ході розгляду клопотання, обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти нього, оскільки він злочину, у якому його обвинувачують не вчиняв.

Захисник ОСОБА_5 підтримав свого підзахисного, вказував, що підстав продовжувати тримати під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 немає.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд виходить з таких положень закону та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2023 року, стосовно ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, тобто до 26 березня 2023 року, включно.

Суду доведено, що закінчити судове провадження до вказаної дати неможливо.

Згідно з п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Суд установив, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимим, місця роботи чи навчання не має, а також будь-яких інших соціальних зв`язків, котрі можуть стримувати його від зміни місця проживання, з метою переховування від суду, без будь-яких наслідків, уже переховувався від суду, про що свідчить ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2021 року, йому пред`явлене обвинувачення у межах інших чотирьох кримінальних проваджень, які знаходяться на розгляді у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області.

Суд зазначає, що санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Отже, суд вважає, що вказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , разом із тяжкістю покарання, дійсно свідчать про те, що існує ризик того, що без застосування запобіжного заходу, він може вчинити спробу переховування від суду, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд установив, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, за корисливі кримінальні правопорушення, йому пред`явлене обвинувачення у межах інших чотирьох кримінальних проваджень, які знаходяться на розгляді у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, у тому числі корисливої спрямованості,

Суд зазначає, що в обвинуваченого ОСОБА_4 відсутнє будь-яке із джерел доходів.

Отже, суд вважає, що сукупність вище зазначених обставин свідчить про існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 , через відсутність коштів для задоволення побутових потреб може вчиняти нові кримінальні правопорушення, який передбачений у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року).

Суд вважає, що оскільки прокурором ОСОБА_3 не наведено будь-яких фактичних даних, які можуть свідчити про існування ризику впливу на свідків, який передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то він є недоведеним.

Отож, суду доведено про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Отже, суд, у ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , не встановлює обґрунтованість його підозри.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд зазначає, що зважаючи на ступінь установлених ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який, як доведено прокурором ОСОБА_3 є високим, оскільки, про це свідчать відомі про особу обвинуваченого ОСОБА_4 дані, який уже вчиняв спробу ухилитися від суду, порушив застосований до нього запобіжний захід у виді застави, суд вважає, що запобігти їм за допомогою особистого зобов`язання чи домашнього арешту не буде можливим, а від поручителів заяв не надходило.

За таких обставин, обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити строк тримання його під вартою.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вирішив не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 182, 183, 199, 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000102, яке внесене до ЄРДР 21 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на шістдесят днів, тобто до 11 травня 2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому КПК України.

У зв`язку з відпусткою головуючого, повний текст ухвали проголошений 20 березня 2023 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА