Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8152/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Київ

Подільський районний суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провівши в приміщенні суду судове засідання у кримінальному провадженні №0000484 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не інваліда, не депутата, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України

де сторонами кримінального провадження є
зі сторони обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 ,

учасник провадження:
потерпіла особа ОСОБА_7 ,
законний представник потерпілої особи ОСОБА_8 ,

за участю прокурора та обвинуваченого та його захисника,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , просили у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та обрати менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Розглянувши клопотання, заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Зокрема, ризиком того, що обвинувачений може переховуватись від суду є те, що він, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, може умисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів .
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, обвинувачений не має родини та місця роботи, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, вчинив інкримінованой злочин під час іспитового строку.
Враховучи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у суду є підстави дійти до висновку, що існують ризики втечі та вчинення інших кримінальних правопорушень, впливу на інших учасників процесу.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, раніше судимого, перебуваючого на іспитовому строці, з метою дотримання належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд вважає, що відносно останнього необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки мають місце ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме:
-ризик переховування від органу досудового розслідування та суду підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_5 у випадку доведеності його вини загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років.
-ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого, обґрунтовується тим, що з метою зміни останніми своїх показань ОСОБА_5 шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб.
Інші ризики зазначені прокурором в судовому засіданні слідчий суддя вважає недоведеними, які є лише припущеннями що не підтверджуються жодними належними доказами.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 183-186, 194, 331 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити частково.
Продовжити дію існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 1 ст. 286-1КК України, з 17 листопада 2022 року до 15 січня 2023 року, включно.
Визначений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою суду від 22.09.2022 року розмір застави та умови звільнення, у разі внесення застави, залишити без змін.
Строк дії ухвали визначити по 15 січня 2023 року включно або до постановлення нової ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу, або зміни обвинуваченим запобіжного заходу.
Копію ухвали направити у ДУ «Київський слідчий ізолятор» та вручити учасникам судового розгляду.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Подільську окружну прокуратуру міста Києва.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали складено та підписано 21 листопада 2022 року.
Суддя ОСОБА_10