ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5237/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/24/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - п.п. 12, 13 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, без постійного місця проживання,-

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.12,13 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбування призначеного судом ОСОБА_7 покарання рахується з 21 вересня 2018 року.

Накладені за ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня, 03 та 27 липня 2018 року арешти на майно скасовано.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 07 червня 2018 року в вечірній час, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в напівзруйнованій будівлі по АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 , направлену на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , реалізовуючи яку вони тоді ж і там же, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою домовленістю, спрямованою на умисне заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, умисно нанесли численні удари кулаками рук та ногами в різні ділянки тіла ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження, у вигляді перелому верхнього лівого ріжка щитоподібного хряща, переломів 3, 4, 5, 6, 9 правих ребер, розривного перелому хребта між 5-м та 6-м грудними хребцями, чим заподіяли смерть останнього.

Надалі, 08 червня 2018 року у вечірній час доби, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 , направлену на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , реалізовуючи яку вони тоді ж і там же, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою домовленістю, спрямованою на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, умисно нанесли декілька ударів кулаками рук по тілу ОСОБА_11 , від чого той впав на поверхню підлоги, де обвинувачений ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 , нанесли численні удари ногами в різні частині тіла та з метою доведення злочину до кінця, обвинувачений ОСОБА_7 зловив кистями рук за шию ОСОБА_11 та душив його до настання асфіксії, яка призвела до смерті останнього, а ОСОБА_9 в цей час наступив своєю ногою на обличчя ОСОБА_11 , не даючи йому вирватись, спричинивши при цьому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді двох ізольованих переломів правої пластини щитовидного хряща гортані, переломи 5, 6, 7, 8-го лівих ребер, перелом кісток носа, поширений крововилив м`яких тканин правої половини обличчя та два крововиливи правої кисті.

Також, 24 червня 2018 року в ранковий час в обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував на березі річки Серет поблизу с.Біла Тернопільського району Тернопільської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово в ході словесного конфлікту, під час спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя останнього, реалізовуючи який він тоді ж і там же, будучи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, невстановленим способом, умисно стиснув шию ОСОБА_9 , чим перекрив дихальні шляхи та спричинив смерть останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді дефекту кінчика лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща гортані.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що:

стороною обвинувачення не доведено у ОСОБА_7 мотиву вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , а від так, відсутність хоча б однієї ознаки складу кримінального правопорушення, являється підставою для закриття кримінального провадження на підставі ст.284 КПК України;

суд першої інстанції дійшовши висновку, що злочин було вчинено групою осіб, у вироку не навів належного обґрунтування, що засуджений вчинив цей злочин саме за попередньою змовою;

сторона обвинувачення не довела наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 .

Захисник зазначає, що в основу обвинувального акту, а згодом і обвинувального вироку, було взято докази, які жодним чином не підтверджують того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 було вбито саме ОСОБА_7 зокрема, не може братися судом до уваги і лягати в основу рішення суду:

протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2018 року та довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, не міститься детального опису зовнішності за якими свідки можуть здійснити впізнання обвинуваченого ОСОБА_7 ; сторона обвинувачення позбавила можливості свідків впізнати особу за її зростом, що має значення для кримінального провадження; сторона обвинувачення не зазначила причин, з яких дану слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_7 та з яких причин (підстав) вони не мають реальної можливості забезпечити особисту присутність обвинуваченого ОСОБА_7 під час пред`явлення особи для впізнання;

протокол огляду місця події від 11 червня 2018 року, оскільки: огляд місця події здійснював в.о. слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - ОСОБА_12 який не мав повноважень для здійснення огляду місця події; із протоколу огляду місця події від 11.06.2018 року не можливо встановити у якому кримінальному провадженій здійснювалася така слідча дія та на підставі чого вона відбувалася; огляд місця події було проведено, як без ухвали слідчого судді, так і без згоди власника, що являється грубим порушенням норм передбачених КПК України; із тексту протоколу огляду місця події від 11 червня 2018 року вбачаться, що під час проведення процесуальної дії був присутній лише один понятий, що прямо суперечить чинному кримінально-процесуальному законодавству України;

протокол огляду місця події від 13 червня 2018 року, оскільки: оптичний носій інформації, на якому міститься відеозапис огляду місця події від 13.06.2018 року є недопустимим з огляду на те, що сторона обвинувачення не зазначила у протоколі серійний номер оптичного диску формату DVD-R, на який в подальшому здійснилося копіювання відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 ;

протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 28.06.2018 року, оскільки: слідчий мав би з`ясувати, чи відповідають умови експерименту тим, у яких відбувалася подія, яка перевіряється однак, такої дії слідчим зроблено не було; сторона обвинувачення не довела, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_14 має будь-яке відношення та значення для кримінального провадження, до обставин певної події, а не до наслідків які настали в її результаті; сторона обвинувачення не зазначила у протоколі серійний номер оптичного диску формату DVD-R, на який в подальшому здійснилося копіювання відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 ; на слідчому експерименті не свідок ОСОБА_14 розповідала про події кримінального правопорушення, а старший слідчий криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_15 ;

протокол огляду місця події від 28 червня 2018 року, оскільки з його змісту не можливо встановити у якому кримінальному провадженні здійснювалася така слідча дія та на підставі чого вона відбувалася;

протокол огляду трупа в с.Біла, оскільки: із тексту протоколу огляду трупа вбачається, що останній було здійснено 29 червня 2017 року, в той час, як інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення були вчинені в червні 2018 року; із тексту протоколу огляду трупа від 29.08.2017 року не можливо встановити на підставі якої саме та чиєї заяви відбувався відповідний огляд, оскільки такі дані незазначені;

протокол огляду місця події від 29 червня 2018 року, оскільки: з його змісту не можливо встановити на підставі чого відбувався огляд місця події у с.Біла; у протоколі огляду трупа, спеціаліста звати ОСОБА_16 , в той час, як в протоколі огляду місця події спеціаліста звати ОСОБА_17 ; протокол огляду місця події від 29.06.2018 року підписувала ОСОБА_18 , однак у вступній частині протоколу огляду місця події такої особи не зазначено, як того вимагає чинний КПК України.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 не роз`яснювалися його права, що є порушенням основоположного права на захист, так як під час здійснення досудового розслідування його не повідомляли про призначення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 стверджує, що всі експертизи, що були проведені у вищезазначеному кримінальному провадженні, являються недопустимими доказами по справі так як: ні ОСОБА_7 , ні його захисника не було повідомлено про проведення експертизи, що є грубим порушенням права на захист; сторона обвинувачення не довела та не надала жодного доказу на підтвердження того, що експерти, які здійснювали судово-медичні експертизи у кримінальному провадженні мали повноваження, достатні знання та вміння для проведення експертиз; проставляння підпису експерта про те що він ознайомлений з правами, обов`язками та відповідальністю не є достатнім, та не може вважатися офіційним та належним повідомленням осіб.

Адвокат вказує на те, що жодний із висновків експерта, який міститься в матеріалах кримінального провадження, на пряму не підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Зазначає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вину обвинуваченого ОСОБА_7 , не підтвердила його вину жодними прямими доказами, а всі докази, які сторона обвинувачення вважає такими, що підтверджують вину, викликають багато сумнівів як у сторони захисту, так і у простого пересічного громадянина.

Вважає, що покази свідка ОСОБА_14 необхідно ставити під великий сумнів, адже остання, під час проведення слідчих дій за її участю, самостійно не змогла розповісти про події, що відбувалися 07 червня 2018 року, 08 червня 2018 року та 24 червня 2018 року.

Захисник звертає увагу суду на те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог закону, так як призначивши покарання у виді довічного позбавлення волі, суд не зазначив, чому мінімальний строк покарання передбачений ст. 115 КК України буде недієвим та не забезпечить виправлення обвинуваченого.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказує, що вину обвинуваченого не доведено поза розумним сумнівом, оскільки; висновками судово-медичних експертиз не встановлено достовірних причин і часу смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ; щодо часу смерті останнього вказано, що вона наступила щонайменше за кілька тижнів до 02 липня 2018 року; експертами не було проведено ентомологічного дослідження для встановлення давності настання смерті; не встановлено знаряддя вчинення усіх трьох убивств.

Також, на вказаний вирок апеляційну скаргу було подано адвокатом ОСОБА_19 , яка здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції на підставі доручення центру безоплатної правової допомоги. Однак, до початку апеляційного розгляду вона відмовилась від апеляційної скарги і обвинувачений підтримав таку відмову та просив проводити розгляд за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 . Таким чином, оскільки на вирок в цьому кримінальному провадженні було подано апеляційну скаргу іншим захисником, то відповідно до ч.2 ст.403 КПК України підстав для закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги захисником ОСОБА_19 в даному випадку немає.

Заслухавши: доповідь судді апеляційного суду про зміст оскарженого вироку, апеляційних скарг; доводи обвинуваченого та його захисника, які в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим і просив залишити його без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги і учасників апеляційного розгляду, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримався вимог ч.1 ст.370 КПК України і постановив законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого п.п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні умисного вбивства (умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині), за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Так, за епізодом умисного вбивства ОСОБА_10 07 червня 2018 року, вчинення якого обвинувачений ОСОБА_7 хоча і заперечив, однак підтвердив, що в той день він разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_13 вживали алкогольні напої, а потім до них підійшов ОСОБА_10 . Також, обвинувачений підтвердив, що між ним і ОСОБА_10 виник конфлікт в ході якого він, обвинувачений, вдарив ОСОБА_10 в обличчя, від чого останній впав, а він, обвинувачений, пішов з того місця і ОСОБА_10 після того не бачив. Вважає, що ОСОБА_10 вбили або ОСОБА_21 або ОСОБА_22 .

Однак, така версія обвинуваченого спростовується даними досліджених в ході судового розгляду і наведених у вироку доказів.

Так, судом першої інстанції правильно враховані показання свідка ОСОБА_13 , допитаної слідчим суддею 03 липня 2018 року під час досудового розслідування, в яких остання підтвердила зокрема те, що в закинутому приміщенні на вул.Чубинського обвинувачений ОСОБА_7 в ході конфлікту з ОСОБА_10 спочатку вдарив останнього в обличчя, а потім разом з ОСОБА_20 бив ОСОБА_10 ногами і руками по тілу і по обличчю. Потім ОСОБА_7 наступив ногою, взутою у туфель, на горло ОСОБА_10 , від чого почувся хрускіт. після цього обвинувачений ОСОБА_7 разом з ОСОБА_20 перенесли ОСОБА_10 далі в приміщення і прикрили його тіло якимось сміттям.

Показання свідка ОСОБА_14 щодо місця та обставин вбивства ОСОБА_10 узгоджуються з об`єктивними даними протоколу огляду від 13 червня 2018 року, в ході якого труп ОСОБА_10 було виявлено прикритим різноманітним побутовим сміттям в одній з кімнат напівзруйнованого приміщення по вул.Чубинського.

Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_23 (рідний брат вбитого ОСОБА_10 ) вказав, що в червні 2018 року до нього зателефонувала ОСОБА_24 - цивільна дружина ОСОБА_10 , яка повідомила про те, що вбили ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_24 розповідала, що ОСОБА_10 розпивав алкогольні напої в напівзруйнованій будівлі, посварився з обвинуваченим ОСОБА_7 , який його вбив.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні підтвердила, що від її дочки ОСОБА_13 їй стало відомо, що між ОСОБА_10 і обвинуваченим ОСОБА_7 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 убив ОСОБА_10 .

Крім того, показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з даними протоколу проведеного за її участю слідчого експерименту та відеозаписом проведення цієї слідчої дії 28 червня 2018 року, згідно якого ОСОБА_14 вказала на місце вбивства ОСОБА_10 , яке мало місце 07 червня 2018 року, а також вказала де саме в останнього відбувся конфлікт з обвинуваченим ОСОБА_7 і куди саме він з ОСОБА_20 віднесли тіло ОСОБА_10 .

Наведені показання потерпілого ОСОБА_23 і свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_14 в їх сукупності та взаємозв`язку з об`єктивними даними результатів проведених під час досудового розслідування слідчих дій є послідовними, узгоджуються між собою і не містять істотних розбіжностей.

Крім того, наведені показання свідка щодо обставин смерті ОСОБА_10 підтверджуються об`єктивними даними висновків експертиз.

Так, згідно висновку №525 від 02 серпня 2018 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 було виявлено зокрема спричинені дією тупих предметів: перелом верхнього лівого ріжка щитоподібного хряща, який утворився від деформації згину, внаслідок локального впливу травмуючого предмета в напрямку ззовні до середини та зліва на право; переломи 3, 4, 5, 6, 9-го правих ребер, які утворилися від деформації згину, з прикладанням сили; розривний перелом хребта, який утворився внаслідок надмірного його розгинання у грудному відділі. Одномоментне утворення зазначених травматичних змін в результаті падіння потерпілого на площині з висоти власного росту виключається.

Таким чином установлені в ході експертного дослідження об`єктивні відомості підтверджують показання свідка ОСОБА_14 про обставини побиття і вбивства ОСОБА_10 та переміщення його тіла.

При цьому, апеляційний суд враховує, що вказаний висновок щодо характеру тілесних ушкоджень ОСОБА_10 був складений уже після того як про обставини його вбивства свідок ОСОБА_14 повідомила слідчого під час слідчого експерименту 28 червня 2018 року і слідчого суддю під час її допиту в судовому засіданні 03 липня 2018 року. Така обставина вказує на достовірність повідомлених свідком ОСОБА_14 обставин і спростовує сумніви у правдивості її показань.

За епізодом умисного вбивства ОСОБА_11 08 червня 2018 року обвинувачений ОСОБА_7 у своїх показаннях підтвердив в той день перебував у квартирі по АДРЕСА_3 , де вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 та ОСОБА_11 . З останнім у нього виник конфлікт і відбулась бійка в приміщенні кухні. При цьому обвинувачений заперечив, що вбивав ОСОБА_11 , а стверджував, що після конфлікту пішов у кімнату , а коли повернувся - ОСОБА_11 був мертвий і він лише допоміг винести його труп.

Однак показання обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до умисного вбивства ОСОБА_11 спростовуються даними досліджених в ході судового розгляду і наведених у вироку доказів.

Так, судом першої інстанції правильно враховані показання свідка ОСОБА_27 , яка підтвердила, що на кухні її квартири під час вживання алкогольних напоїв виник конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_7 та її сусідом ОСОБА_11 . В той час на кухні також перебував ОСОБА_21 та ще один невідомий чоловік. Вона чула тоді звуки ударів і крики, через деякий час пішла на кухню, де побачила на підлозі сліди крові і тіло ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_7 їй, свідку, погрожував, щоб вона нікому не розповідала про те, що відбулося. Надалі, вони відкрили двері і ОСОБА_7 виніс тіло ОСОБА_11 з квартири, а коли повернувся змивав сліди крові на кухні. Пригадує, що у її квартиру того дня ще приходив ОСОБА_28 .

З показань свідка ОСОБА_13 , допитаної слідчим суддею під час досудового розслідування, видно, що остання повідомила, що вона разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_20 були вдома у ОСОБА_27 . На кухні вони розпивали алкогольні напої, а потім виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_21 разом з ОСОБА_7 спочатку били ногами ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_7 взяв мотузок та, накинувши його ОСОБА_11 на шию і задушив останнього. Після цього ОСОБА_7 разом з ОСОБА_20 замотав труп у покривало, а потім порізали ковдру на смужки та зав`язали тіло. Надалі, на голову ОСОБА_11 накинули пакет, який зав`язали, щоб кров не капала, бо було багато крові. Ввечері ОСОБА_7 відніс труп до закинутої будівлі по вул.Чубинського, 7, у м.Тернополі. Вона, свідок ОСОБА_14 , з ОСОБА_20 пішли з ним.

Надані слідчому судді 03 липня 2018 року показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з даними протоколу проведеного за її участю слідчого експерименту із застосуванням відеозапису 28 червня 2018 року, в ході якого остання вказала труп ОСОБА_11 викинули в нішу на другому поверсі закинутої будівлі.

Показання свідка ОСОБА_14 щодо обставин вбивства ОСОБА_11 узгоджуються з об`єктивними даними протоколу огляду від 13 червня 2018 року, в ході якого труп ОСОБА_11 було виявлено замотаним у покривало в одній з кімнат напівзруйнованого приміщення по АДРЕСА_1 .

Як видно з вироку наведені показання свідків суд першої інстанції оцінив із дотриманням вимог ст. 94 КПК України в сукупності та взаємозв`язку з об`єктивними даними результатів проведених під час досудового розслідування слідчих дій та інших наданих стороною обвинувачення доказів, у тому числі висновків експертиз.

Так, висновками судово-медичних експертиз №38 від 27 червня 2018 року, №620 від 02 липня 2018 року, №472 від 13 липня 2018 року виявлення на правій половині щитоподібного хряща трупа ОСОБА_11 виявлено переломи правої пластини щитовидного хряща гортані, які утворились від механічного впливу тупого предмету, що мало місце при стисненні органів шиї у передньо-задньому напрямку, що дає підстави вважати, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок механічної асфіксії від стиснення органів шиї тупим предметом. Крім вказаного вище пошкодження хряща гортані, при експертизі трупа ОСОБА_11 встановлені чисельні переломи ребер і перелом кісток носа, які спричинені прижиттєво дією тупих предметів, а також крововилив м`яких тканин правої половини обличчя та два крововиливи правої кисті, які спричинені дією тупих предметів незадовго до настання смерті потерпілого. Незадовго до настання смерті потерпілий вживав алкогольні напої.

Таким чином установлені в ході експертних досліджень об`єктивні відомості підтверджують показання свідка ОСОБА_14 про обставини побиття і вбивства ОСОБА_11 та переміщення його тіла.

При цьому, апеляційний суд враховує, що висновок СМЕ №472 щодо причин смерті ОСОБА_11 був складений 13 липня 2018 року, тобто після того як про обставини його вбивства свідок ОСОБА_14 повідомила слідчого під час слідчого експерименту 28 червня 2018 року і слідчого суддю під час її допиту в судовому засіданні 03 липня 2018 року.

За епізодом умисного вбивства ОСОБА_29 24 червня 2018 року обвинувачений ОСОБА_7 у своїх показаннях підтвердив до того дня проживав у палатці поблизу с.Біла Тернопільського району Тернопільської області разом з ОСОБА_20 . Однак, заперечив його вбивство, а стверджував, що в останнього стався приступ епілепсії, а потім почалася «біла» хвороба і ОСОБА_9 роздягнувся і бігав голий, не розумів, що робить, а потім зник.

Однак, суд першої інстанції детально проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, обґрунтовано з наведенням відповідних мотивів відхилив таку версію обвинуваченого.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховані показання свідка ОСОБА_13 , допитаної слідчим суддею 03 липня 2018 року під час досудового розслідування, згідно яких остання повідомила, що після подій, які відбувалися 08 червня 2018 року вона разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_20 втекли разом на «дальній» пляж, де зробили собі укриття від дощу і там проживали до 24 червня 2018 року. В той день обвинувачений ОСОБА_7 у кущах сварився з ОСОБА_20 після чого вона почула глухий удар якимось предметом. Звідти ОСОБА_7 повернувся сам і на її питання відповів, що ОСОБА_29 більше немає.

Показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 29 червня 2018 року в ході якого неподалік від виявленого трупа ОСОБА_9 було виявлено палатку в якій серед іншого були жіночі одяг і взуття, що в сукупності підтверджує показання цього свідка як очевидця подій.

Також, показання свідка ОСОБА_14 суд першої інстанції правильно оцінив як такі, що в сукупності та взаємозв`язку з об`єктивними даними результатів проведених під час досудового розслідування слідчих дій та висновків експертиз повністю доводять насильницьку смерть ОСОБА_9 .

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №515 від 02 серпня 2018 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_29 виявлено дефект кінчика лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща гортані, який може свідчити про механічний вплив на цю ділянку шиї тупого предмету, що не виключено могло мати місце при стисненні органів шиї.

Враховуючи наведені та інші детально проаналізовані у вироку обставини події злочинів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх вчинення саме ОСОБА_7 , а тому доводи захисника про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вину обвинуваченого ОСОБА_7 і не підтвердила його вину жодними прямими доказами, а всі надані стороною обвинувачення докази викликають багато сумнівів є безпідставними, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_7 за вказаними епізодами підтверджується сукупністю досліджених доказів у суді першої інстанції, які є належними та допустимими і достатніми для висновку про доведеність вини обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених в ході судового розгляду доказів прийшов до правильного висновку про доведеність того, що обвинувачений ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість за вчинення умисного вбивства та діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_9 , протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , тобто умисно вбив їх.

Також, наведені у вироку обставини, які підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно та маючи непогашену судимість за вчинення умисного вбивства, протиправно позбавив життя ОСОБА_9 , тобто умисно вбив його.

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого за п.12,13 ч.2 ст.115 КК України є правильною і зроблена на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в своєму рішенні суд докладно мотивував.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг сторони захисту про недопустимість окремих доказів, колегія суддів також приходить до висновку про їх безпідставність.

Так, доводи апеляційної скарги про неповноту досудового розслідування і судового розгляду через невстановлення мотивів умисного вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 суперечать змісту обвинувального акту від 12 лютого 2019 року і вироку від 22 серпня 2022 року в цьому провадженні вироку, зі змісту якого видно, що в ході досудового розслідування було встановлено і за результатами судового розгляду визнано доведеним, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, було вказано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив ці умисні вбивства на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, та з умислом, який був направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшовши висновку, що злочин було вчинено групою осіб, у вироку не навів належного обґрунтування, що засуджений вчинив цей злочин саме за попередньою змовою, аналогічні доводам сторони захисту під час судового розгляду, які суд першої інстанції детально проаналізував і правильно зазначив у вироку, що як по першому епізоду (умисного вбивства ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння), який мав місце 07 червня 2018 року, так і по другому епізоду (умисного вбивства ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння), який мав місце 08 червня 2018 року, винуватість ОСОБА_7 стверджується у своїй сукупності та взаємозв`язку разом з іншими доказами.

Зокрема у вироку вказано, що спільна участь обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні умисних вбивств ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стверджується частково показаннями самого ОСОБА_7 про те, що він постійно перебував із ОСОБА_9 , показаннями свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_27 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідкам ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису та відеозаписом проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_14 , висновками судово-медичних експертиз, якими встановлено чисельність нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що об`єктивно підтверджує обставини, вказані зазначеними свідками про спільне побиття ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з метою привести їх у безпорадний стан або ж подолання опору, після чого задушення їх ОСОБА_7 з метою вбивства останніх.

Оцінюючи сукупність наведених обставин суд першої інстанції правильно врахував і показання свідка ОСОБА_28 , який вказав, що був побитий ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_7 , який його також душив, і тому задля збереження свого життя він, свідок ОСОБА_28 втік із квартири ОСОБА_27 , вистрибнувши з третього поверху. Як встановлено з показань інших свідків після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з ОСОБА_9 покинули цю квартиру щоби переховуватися від поліції.

На переконання колегії суддів, вказані обставини в їх сукупності суд першої інстанції правильно оцінив як такі, що вказують на спільну участь обвинувачених у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою, оскільки кожен з обвинувачених бачив та усвідомлював дії іншого, погоджувався з ними та продовжував свої протиправні дії. Доводи захисника про недоведеність вчинення убивства за попередньою змовою групою осіб суперечать встановленим в ході судового розгляду обставинам в їх сукупності, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 діяли спільно та узгоджено не лише з метою привести у безпорадний стан та подолати опір ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , але і після вбивства останніх спільно вживали заходів до переміщення і приховування їх трупів, що вказує на те, що вони були об`єднані єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Твердження сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2018 року та довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з тих підстав, що у цьому протоколі не міститься детального опису зовнішності за якими свідки зможуть впізнати особу, за фото неможливо було впізнати особу за її зростом, а також не обґрунтовано причин, з яких дану слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_7 , колегія суддів оцінює критично.

Так, за приписами ч. 1 ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2018 рок (т. 1, а.с. 246-251) видно, що слідчий у присутності двох понятих, яким відповідно до статей 11, 13, 15, 66, 223 КПК роз`яснені їхні права й обов`язки, провів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Перед пред`явленням особи для впізнання слідчий з`ясував у свідка ОСОБА_27 чи може вона впізнати осіб, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цих осіб, а також про обставини, за яких вона бачила цих осіб. На запитання слідчого свідок повідомила, що зможе впізнати:

1. чоловіка на ім`я ОСОБА_30 (кличка ОСОБА_31 ) за такими прикметами: чоловік, на вигляд близько 45 років, середнього росту, із залисиною на голові та бородою. На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, свідок ОСОБА_27 зазначила, що впізнає особу, яка зображена на фотознімку № 2. Згідно з довідкою до протоколу, на фотознімку № 2 зображений обвинувачений ОСОБА_7 , якого свідок упізнав за характерними рисами обличчя;

2. чоловіка ОСОБА_32 кличка ( ОСОБА_33 ) за такими прикметами: чоловік, на вигляд близько 40 років, середнього росту, із коротким волоссям. На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, свідок ОСОБА_27 зазначила, що впізнає особу, яка зображена на фотознімку № 3. Згідно з довідкою до протоколу, на фотознімку № 3 зображений ОСОБА_9 , якого свідок упізнав за характерними рисами обличчя.

Цей факт зафіксовано в протоколі, який підписаний свідком, попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст. 385 КК і за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК, а також понятими. Зауважень та доповнень до протоколу від учасників слідчої дії не надходило.

На думку сторони захисту, відмінності між зазначеними у протоколах ознаками, за якими свідок мав намір упізнати осіб, та ознаками, за якими вона їх упізнала, зокрема за зростом, є істотними та свідчать про недопустимість вказаного протоколу як доказу.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки впізнання особи за зазначеними свідком ознаками зумовлює і її впізнання за характерними для певного віку рисами обличчя. Отже, відсутні підстави до висновку про те, що викладені у протоколах ознаки, за якими свідок мав намір впізнати осіб, та ознаки, за якими вона фактично їх упізнала, є відмінними за своїм змістом один від одного.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні і доводи сторони захисту про порушення права обвинуваченого на захист внаслідок проведення впізнання за фотознімками без його участі. За приписами ст. 20 КПК право на захист в кримінальному провадженні, яке полягає у наданні можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, праві збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом, забезпечується підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому, а ОСОБА_7 такого процесуального статусу на час проведення цієї слідчої дії не набув у цьому провадженні. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчу дію було проведено до оголошення ОСОБА_7 повідомлення про підозру чи його затримання, а за таких обставин КПК не вимагає участі у слідчій дії особи, яку впізнають за фотознімками, як і захисника будь-якої із пред`явлених для впізнання осіб.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що сторона обвинувачення не встановила особу чоловіка на ім`я ОСОБА_32 (кличка ОСОБА_34 ), про якого також вказано у цих протоколах впізнання, не спростовують того факту, що в результаті цих слідчих дій свідок ОСОБА_27 упізнала обвинуваченого ОСОБА_35 та ОСОБА_9 як осіб, які спільно наносили удари по тілу ОСОБА_11 .

Також, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказів даних протоколу огляду місця події від 11 червня 2018 року.

Так, зі змісту вказаного протоколу видно, що він складений в.о. слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 про те, що в той день він за участю власника ОСОБА_36 оглянув її квартиру, в якій вона проживала разом з ОСОБА_11 (т.1 а.с.36) і в результатами огляду виявив та вилучив деякі особисті речі ОСОБА_11 , в тому числі його мобільний телефон.

Доводи апеляційної скарги про проведення цього огляду з порушенням вимог ст.233 КПК України як без ухвали слідчого судді, так і без згоди власника, є надуманими, оскільки в матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_36 , яка в ній зазначила, що надає дозвіл, без ухвали суду, провести огляд її квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.35).

Будь-які сумніви у добровільності згоди ОСОБА_36 на огляд її квартири відсутні, оскільки в цьому кримінальному провадженні вона визнана потерпілою і як видно з рапорту старшого інспектора - чергового ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_37 , реєстр.№18508, 11 червня 2018 року надійшло повідомлення ОСОБА_36 про те, що її чоловік ОСОБА_11 07.06.2018 року вийшов з дому та по даний час не повернувся. У зв`язку з цим по місцю проживання заявниці в АДРЕСА_5 виїхала слідчо-оперативна група, в тому числі слідчий Крупа (т.1 а.с.34).

Виходячи з вищенаведеного, в.о. слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - ОСОБА_12 мав відповідні повноваження на проведення огляду квартири ОСОБА_36 11 червня 2018 року.

Крім того, як видно зі змісту протоколу огляду місця події від 11 червня 2018 року, з таблицею ілюстрацій до нього (т.1 а.с.36-38) видно, що огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 проводився уповноваженою особою - в.о. слідчим СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - ОСОБА_12 , за участю володільця житла ОСОБА_36 з метою перевірки її заяви про зникнення її співжителя ОСОБА_11 . В ході вказаного огляду було вилучено особисті речі останнього і не здобуто жодної слідової інформації, яка би вказувала на обставини його смерті. Таким чином, результати вказаного огляду хоча і наведені в оскарженому вироку, однак не є істотними, оскільки не містять доказів тих обставин, на підставі яких судом зроблено висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_11 .

Твердження захисника про недопустимість як доказу: протоколу огляду місця події від 11.06.2018 року; протоколу огляду місця події від 28.06.2018 року, протоколу огляду місця події від 29.06.2018 року та протоколу огляду трупа від 29 червня 2018 року так як не можливо встановити у якому кримінальному провадженій здійснювалися такі слідчі дії та на підставі чого вони відбувалися, колегія суддів вважає безпідставним виходячи з наступного.

Так, частиною 1 статті 214 КПК України регламентовано, що слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.

Положеннями частини 3 статті 214 КПК України, визначено, що огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначена норма насамперед направлена на максимально оперативну фіксацію вчиненого кримінального правопорушення, винайдення тих чи інших слідів його вчинення, їх фіксування, тощо.

З метою оперативної фіксації вчинених кримінальних правопорушень 11 червня 2018 року, 28 червня 2018 року та 29 червня 2018 року було розпочато як огляд місця події так і огляд трупа. Внесення ж відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було здійснено того ж дня після завершення огляду місця події і огляду трупа та не пізніше 24 годин після виявлення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що немає підстав визнавати протокол огляду місця події від 13 червня 2018 року, а також протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 28 червня 2018 року недопустимими доказами лише через те, що сторона обвинувачення не зазначила у цих протоколах серійний номер оптичного диску формату DVD-R, на який в подальшому здійснилося копіювання відеозаписів слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 та огляду місця події, оскільки такі порушення як відсутність серійного номера носіїв інформації, які додані до протоколу, не є грубим порушенням в розумінні ст. 89 КПК України, також сторона захисту не навела жодних обставин, які би давали підстави вважати, що як огляд місця події, так і слідчий експеримент проводилися із порушенням або ж зафіксовані не вірно, а тому немає підстав для визнання зазначених доказів недопустимим.

Крім того, доводи захисника про недопустимість наданих стороною обвинувачення оптичні диски з відеозаписами лише через те, що вони не є первинними носіями, не відповідають положенням ст. 99 КПК України, статтям 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також усталеній практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 29 березня 2021 року, справа № 554/5090/16-к; постанова від 22 жовтня 2021 року, справа № 487/5684/19; постанова від 22 жовтня 2020 року, справа 677/2040/16-к).

Так, аудіо-, відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій є електронними (комп`ютерними) доказами в розумінні пунктів 1, 3 ч. 2 ст. 99 КПК України.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 99 КПК України оригіналом електронного (комп`ютерного) документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу. Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Доводи сторони захисту про те, що із тексту протоколу огляду трупа вбачається, що останній було здійснено 29 червня 2017 року, в той час, як інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення були вчинені в червні 2018 року, спростовуються матеріалами справи. Так, згідно наявного в матеріалах справи протоколу огляду трупа, він був складений 29 червня 2018 року (т.1 а.с.93). Така дата узгоджується з даними протоколу огляду місця події від 29 червня 2018 року, коли було виявлено труп ОСОБА_9 .

Посилання захисника про те, що протокол огляду місця події від 29 червня 2018 року є недопустимим доказом так як у вступній частині вказаного протоколу відсутні відомості про особу, яка була учасником слідчої дії ОСОБА_18 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки таке порушення не є істотним і не може поставити під сумнів результати даної слідчої дії і можливість використання їх як доказів.

Також, вважає безпідставними доводи захисника про порушення права на захист ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що сторону захисту не було повідомлено про призначення слідчим експертиз у цьому провадженні.

Такі доводи сторони захисту не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону КПК України, зокрема ст.243 в редакції, що діяла на час прийняття відповідного процесуального рішення, не покладала на слідчого обов`язку повідомляти стороні захисту про призначення експертиз у кримінальному провадженні. Протягом досудового розслідування захисник та підозрюваний були наділені правом заявляти клопотання про призначення експертиз у цьому кримінальному провадженні. Наявність будь-яких перешкод у реалізації цього права сторони захисту у даному випадку не встановлено. Положення Інструкції про проведення судово-медичної експертизи не передбачають обов`язкової участі підозрюваних у проведенні судово-медичних експертиз, що не стосуються їх особи, а вказують лише на можливу їх присутність з дозволу слідчого.

Також, положення КПК, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Не є виключенням і можливість органу досудового розслідування вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо це сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. При цьому в деяких випадках судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження. Зокрема, за змістом ст.242 КПК України обов`язковим є проведення експертизи щодо встановлення причин смерті та встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість висновків усіх проведених у цьому провадженні експертиз через відсутність підтвердження повноважень експертів і даних, які виключають можливість проведення ними судових експертиз, а також не здійснення слідчим попередження експертів про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження у кожному висновку експерта містяться відомості про особу експерта, його посаду і кваліфікацію, стаж роботи за фахом, а також особистий підпис про ознайомлення з правами та обов`язками експерта згідно ст.69 КПК та попередження щодо відповідальності за ст.ст.384,385 КК України.

Всі висновки експертів оформлені відповідно до вимог ст.102 КПК України. Судово-медичні експертизи проведені експертами, які мають відповідний кваліфікаційний клас, а висновки всіх проведених у справі експертиз належно аргументовані, відповідають фактичним обставинам справи та іншим зібраним доказам, а тому колегія суддів не має підстав сумніватися в їх об`єктивності та достовірності.

Та обставина, що суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит експертів, жодним чином не вплинуло на законність прийнятого судом рішення. Адже експертні дослідження у даній справі було проведено за встановленою КПК процедурою, зміст висновків відповідає статтям 101,102 вказаного Кодексу, висновки експертів не містять будь-яких суперечностей, а відтак відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_14 , то апеляційний суд у даному питанні погоджується з мотивами, які наведені на спростування цих тверджень в оскарженому вироку.

Так, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що свідок ОСОБА_13 була допитаною 03 липня 2018 року під час досудового розслідування слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами ст.225 КПК України з належним встановленням її особи.

Вказаний факт підтверджується матеріалами справи, зокрема технічним записом, наявним у матеріалах справи, який міститься на оптичному диску із допитом свідка ОСОБА_14 від 03 липня 2018 року, з якого вбачається, що слідчим суддею належним чином встановлено особу, яку було допитано в якості свідка ОСОБА_14 (т.2 а.с.149).

Також, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.225 КПК України, в тому числі абзацу четвертого частини першої цієї статті, вказавши, що допит свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні слідчим суддею без участі сторони захисту не суперечить вимогам КПК України, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_7 були складені стороною обвинувачення 14 та 30 червня 2018 року, при цьому його було оголошено в розшук та затримано працівниками поліції аж 21 вересня 2018 року, після чого вручені повідомлення про підозру. Як видно з матеріалів провадження судом першої інстанції, з метою дотримання вимог ч.4 ст.225 КПК України, вживалися заходи щодо виклику та безпосереднього допиту свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні, однак це виявилось неможливим так як остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висловлені в ході апеляційного розгляду доводи захисника про неможливість врахування судом показань свідка ОСОБА_14 через те, що їх як стверджує захисник не було відкрито стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України, обґрунтовані виключно тим, що в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказано про допит цього свідка 03 липня 2018 року. Однак, сама по собі відсутність такого запису в Реєстрі не вказує на ненадання стороні захисту доступу до показань свідка ОСОБА_14 слідчому судді. Крім того, як видно з того ж Реєстру в ньому вказано про здійснення трьох допитів свідка ОСОБА_14 28 і 29 червня 2018 року, що вказує на те, що стороні захисту було відомо про такого свідка зі сторони обвинувачення і зміст її показань, що давало змогу належним чином підготуватися до судового розгляду, а тому в даному випадку не було порушено право на захист і принцип змагальності сторін. Також, як видно з матеріалів провадження в ході судового розгляду і під час дослідження в судовому засіданні звукозапису показань свідка ОСОБА_14 ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли про наявність підстав для застосування до цього доказу положень ч.12 ст.290 КПК України.

Також, на думку сторони захисту, жодний із висновків експерта, який міститься в матеріалах кримінального провадження, на пряму не підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, проте колегія суддів не погоджується з таким твердженням і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на вказані висновки експертиз як на одні із доказів на доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.12,13 ч.2 ст.115 КК України, оскільки у висновках судово-медичних експертиз щодо причин смертей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_29 експертами, які їх проводили, було надано вичерпні відповіді на поставлені в ухвалах слідчих суддів питання, виходячи із об`єктивних обставин проведення таких експертиз та стану трупів (були виявлені працівниками поліції в напіврозкладеному стані, що констатовано у протоколах їх огляду та самих висновках судово-медичних експертиз), а тому сумнівів у їх належності та допустимості як доказів у суду немає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування в цій справі, місцевий суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.

Виходячи із положень ст.85 КПК України, докази визнаються належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують наявність існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню і відповідно до ст. 94 КПК України оцінюються у сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. На переконання колегії суддів, дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані. Тому посилання захисника, в своїй апеляційній скарзі, на ряд доказів, які, на її думку, не доводять вину обвинуваченого, а лише констатують певні обставини кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки дані докази судом першої інстанції оцінені відповідно до ст.94 КПК України у їх сукупності.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про необхідність скасування вироку через те, що висновками судово-медичних експертиз не встановлено достовірних причин і часу смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . У даному кримінальному провадженні висновки експертиз не є єдиними чи визначальними доказами винуватості обвинуваченого, а є одними із доказів, які досліджувалися й оцінювалися судом першої інстанції в їх сукупності з даними інших доказів.

Так, щодо суперечності між вказаною в обвинуваченні датою вбивства ОСОБА_9 і даними висновку СМЕ №515 від 02.08.2018р. щодо часу його смерті, про який вказано, що вона наступила щонайменше за кілька тижнів до 02 липня 2018 року, то суд першої інстанції правильно взяв до уваги показання допитаних безпосередньо в судовому засіданні свідків, які підтвердили що 08 червня 2018 року ОСОБА_9 був присутній у квартирі ОСОБА_27 і разом з обвинуваченим наносив удари ОСОБА_11 і після вбивства останнього допомагав ховати його труп, а потім разом з обвинуваченим і свідком ОСОБА_14 покинув цю квартиру і переховувався поблизу с.Біла Тернопільського району, де і було виявлено його труп.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги про неповноту проведених експертами досліджень, а саме не проведення ентомологічного дослідження для встановлення давності настання смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про вчинення їх убивства саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що показання свідка ОСОБА_14 , надані 03 липня 2018 року слідчому судді, не містять істотних розбіжностей з даними проведених за її участю слідчих дій, а тому доводи апеляційної скарги про недостовірність показань свідка ОСОБА_14 апеляційний суд оцінює критично.

Так, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту видно, що свідок ОСОБА_14 не лише відповідала на питання слідчого про обставини вчинення обвинуваченим вбивства, але також вона самостійно вказала на місцевості де саме відбулось убивство і куди обвинувачений переміщував тіло вбитого. Під час допиту цього свідка в судовому засіданні вона самостійно і детально розповіла про відомі їй обставини вчинення обвинуваченим умисних вбивств 07 червня 2018 року, 08 червня 2018 року та 24 червня 2018 року, що підтверджується технічним записом судового засідання від 03 липня 2018 року.

Інші викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї доводи сторони захисту також не є достатніми підставами для скасування оскарженого вироку.

За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за п.п.12,13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не виявлено.

Також, в апеляційній скарзі не наведено і в ході апеляційного розгляду не встановлено визначених ст.415 КПК України для направлення цього кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, як про це просить захисник в апеляційній скарзі.

Покарання обвинуваченим призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Необґрунтованими є доводи сторони захисту про те, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог кримінального закону, оскільки як вбачається зі змісту оскарженого вироку, при обранні міри покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції визначив її відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, правильно врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до особливо тяжких, кількість епізодів злочинноюї діяльності і фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, його вік, який раніше неодноразово судимий, востаннє за вчинення, у тому числі, злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, без постійного місця проживання, ніде не працює, не має на утриманні осіб, зловживає алкоголем і виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а також як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також, судом правильно враховано думку потерпілих, в тому числі потерпілого ОСОБА_21 , який просив призначити обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, а також те, що ОСОБА_7 , будучи звільненим з місць позбавлення волі у листопаді 2017 року, на шлях виправлення і перевиховання не став, а невдовзі знову вчинив у стані алкогольного сп`яніння три умисні вбивства з малозначимих мотивів.

Враховуючи наведене в сукупності, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції що свідчить про те, що у разі призначення судом вказаному обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що передбачено санкцією статті обвинувачення, останнє не буде необхідним заходом примусу, що виправить та перевиховає ОСОБА_7 та зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а також не буде досягнуто мети покарання як такого, а тому в даному випадку є неможливим призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В даному випадку суд першої інстанції дав належну оцінку встановленим у цій справі обставинам вчинення особливо тяжких злочинів та усім наявним відомостям, які характеризують особу обвинуваченого, які дають обґрунтовані підстави для висновку, що останній не вважаючи життя людини найвищою цінністю холоднокровно вбив трьох осіб, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, а тому він становить особливу небезпеку для суспільства, у зв`язку з чим наявні підстави для призначення найбільш суворого покарання.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що будь-який інший вид покарання, окрім довічного позбавлення волі, не забезпечить досягнення визначеної ч.2 ст.50 КК України мети покарання.

Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчинених ним злочинів і в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2022 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді