КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/941/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 367/5434/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділення Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.02.2023 року включно, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта АР Крим, громадянина України, розлученого, такого, що має дитину 2012 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року за ч. 4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, ухвалу слідчого судді Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що не відповідають дійсності висновки слідчого судді стосовно існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та щодо ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апелянт зазначає, що наявність ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду не є беззаперечною обставиною застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки рівним йому за стримуючою та обмежувальною для підозрюваного дією є саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник звертає увагу суду, що ОСОБА_7 не затримували, він сам прибув до відділення поліції у с. Мила за першим усним проханням працівників поліції, які повідомили йому з якого саме приводу він має прибути, не чинив жодних перешкод, не він за відсутності захисника отримав повідомлення про підозру. Разом з підозрою ОСОБА_7 отримав клопотання про застосування запобіжного заходу, з яким він ознайомився та усвідомлював можливі наслідки розгляду такого клопотання.

Крім цього апелянт зауважив, що ОСОБА_7 у квітні 2022 року був допитаний працівниками СБ України з приводу обставин даного кримінального провадження, надавав відповідні покази, тобто мав реальну можливість протягом 8 місяців переховуватись від правоохоронних органів, чого ним зроблено не було.

На думку захисника вищезазначені обставини є конкретними фактами та спростовують ризики переховування від правоохоронних органів.

Крім того наявність ризику впливу підозрюваного на свідків не є виправданим для застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки достатнім та співмірним є покладення на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема заборону спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення і контроль за поведінкою підозрюваного.

Адвокат в цілому наголошує, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що 23.12.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, а повний текст сторона захисту отримала лише 29.12.2022 року. У зв`язку з нанесенням численних повітряних атак з боку військ російської федерації, оголошувалися тривалі повітряні тривоги, також відключалося енергопостачання, що не дало змоги вчасно підготувати обґрунтовану апеляційну скаргу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Апелянт зазначив, що у зв`язку з нанесенням численних повітряних атак з боку військ російської федерації, оголошувалися тривалі повітряні тривоги, а також відключалося енергопостачання, що не дало змоги вчасно підготувати обґрунтовану апеляційну скаргу

Враховуючи ситуацію, що склалася в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації та запровадженням на території України воєнного стану, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим відділенням відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000518 від 29.04.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

22.12.2022 року в порядку ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

22.12.2022 року слідчий слідчого відділення Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до Ірпінського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23.12.2022 року ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.02.2023 року включно без визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя перевірив, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вагомість даних щодо причетності підозрюваного до вчинення зазначеного кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів щодо їх достатності не викликала.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.

Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має бути співмірним зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/бо можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарту обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрюваного до кримінального правопорушення, достатньо аби виправдати подальше розслідування та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (Мюррей проти Сполученого Королівства).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними доказами.

Зокрема причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення на даному етапі досудового розслідування підтверджується: протоколом огляду місця події від 09.06.2022 року; протоколом огляду трупа від 10.06.2022 року; протоколом впізнання тупа від 16.06.2022 року; висновком СМЕ № 445 від 01.11.2022 року; протоколом додаткового огляду місця події від 16.06.2022 року; протоколом огляду місця події від 23.06.2022 року; показаннями свідка ОСОБА_10 ; проведенням слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 ; пред`явленням свідку ОСОБА_10 особи для впізнання за фотознімками; показанням свідка ОСОБА_11 ; показаннями свідка ОСОБА_12 ; пред`явленням свідку ОСОБА_12 особи для впізнання за фотознімками; показаннями свідка ОСОБА_13 ; проведенням слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 ; пред`явленням свідку ОСОБА_13 особи для впізнання за фотознімками; висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 364-мк; іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження в сукупності.

Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому на даному етапі провадження колегія суддів не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Також, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Підозрюваний ОСОБА_7 зареєстрований в АР Крим, не одружений, тобто в нього фактично відсутні міцні соціальні зв`язки, які могли б його утримати від переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Ризик чинити спроби незаконного впливу на свідків обумовлений тим, що підозрюваному відомо місце їх проживання та контактні дані, оскільки останній тривалий час проживав разом із свідками, а тому може здійснювати на них вплив не лише шляхом прохань, а й залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу може призвести до неможливості притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності. На користь існування вказаного ризику свідчить також насильницький характер вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обумовлений тим, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року за ч. 4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки та обґрунтовано підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, що може свідчити про систематичність виникнення у останнього злочинного умислу.

Отже, за результатами розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що прокурором під час судового розгляду доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення кримінального правопорушення та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню застави стільки ж уваги, скільки вирішенню питання про необхідність тримання особи під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, прийнявши обґрунтоване рішення щодо необхідності задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначив щодо нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи захисника, за змістом апеляційної скарги, про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді. Так з положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя місцевого суду не знайшов у висновках, які зробив орган досудового слідства, чогось очевидно необґрунтованого чи довільного. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2022 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділення Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.02.2023 року включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4