Справа № 305/198/23
Номер провадження 1-кс/305/57/23
УХВАЛА

13.02.2023 Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 розглянувши клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000055 від 29.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу. Клопотання мотивує тим, що 28.01.2023 о 15:26 год до чергової частини Рахівського РВП надійшло повідомлення від співробітника поліції про те, що під час перевірки документів на БП "Лазещина", Рахівського району, Закарпатської області у громадянина ОСОБА_5 , в автомобілі марки Opel Vectrа А, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , під час візуального огляду було виявлено предмет, схожий на кастет, без будь-яких документів. Виїздом на місце пригоди СОГ 28.01.2023 з 16:30 год по 17:26 год працівниками Рахівського РВП виявлено та вилучено металічний предмет, схожий на холодну зброю - кастет, який упаковано в спецпакет, а також автомобіль марки Opel Vectrа А, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким поміщено на спецмайданчик. Зазначений автомобіль зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 . Постановою слідчого від 29.01.2023 металічний предмет, схожий на холодну зброю, кастет та вказаний вище автомобіль визнано речовими доказами. Вилучені предмети можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, а саме автомобіль марки Opel Vectrа А, з реєстраційним номером НОМЕР_1 є транспортний засіб, на якому ОСОБА_5 перевозив предмет, схожий на холодну зброю, кастет. Статус особи по кримінальному провадженні, в якої було вилучено предмет, схожий на холодну зброю, кастет, наразі не визначено, але є підстави вважати, що вчинив дане кримінальне правопорушення ОСОБА_5 . Зазначений вище автомобіль може підпадати під ознаки предметів, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, отже накладення арешту на нього забезпечить збереження речових доказів та зможе запобігти ризикам його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, також надасть можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення, провести додатковий огляд автомобіля із залученням відповідного спеціаліста. У зв`язку з наведеним, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль марки Opel Vectrа А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-кому відчужувати, розпоряджатися та користуватися будь-яким чином цим майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

До клопотання подані матеріали на підтвердження його обґрунтованості.

Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні.

Власник майна ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 заперечували щодо накладення арешту на автомобіль, який, на їх думку, був вилучений з порушенням норм КПК України, оскільки огляд проводився не на місці зупинки, а у поліцейському відділі, ОСОБА_5 не був забезпечений захисником, сам автомобіль не містить жодних слідів будь-якого кримінального правопорушення, автомобіль не поміщений на майданчик тимчасового утримання, а отже зберігається не належним чином. Крім того, цей автомобіль забезпечує утримання сім`ї ОСОБА_7 , яка є багатодітною, де батько ОСОБА_7 особа з інвалідністю ІІІ групи, тобто накладення арешту матиме негативні наслідки. Вважають, що немає жодних ризиків для того, щоб арештовувати цей автомобіль.

Слідчий суддя, заслухавши учасників провадження, дослідивши подане клопотання, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000055 від 29.01.2023, яке здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, у громадянина ОСОБА_5 , в автомобілі марки Opel Vectrа А, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , під час візуального огляду виявлено предмет, схожий на кастет, без будь-яких документів.

Як вбачається з матеріалів даного клопотання за згодою ОСОБА_5 28.01.2023 було проведено огляд автомобіля з відображенням подій на фототаблицях. Даних про те, що автомобіль містить на собі будь-які ознаки кримінального правопорушення, протокол не містить.

Підозру у даному кримінальному провадженні на даний час жодній особі не повідомлено.

Також, встановлено, що автомобіль марки Opel Vectrа А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 .

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

При цьому, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів, потреби досудового слідства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про яке йдеться в клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого подано клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті, передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У клопотанні прокурора не зазначено про наявність жодної мети (ризику), що передбачений абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України і вказував би на необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

У клопотанні відсутні посилання на обставини, які підтверджують, що не застосування заборони або обмеження користування, а також розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Не приєднано таких доказів і до матеріалів клопотання.

Крім того, досудове розслідування проводиться за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу. Предметом даного злочину є холодна зброя (кинджали, фінські ножі, кастети), відтак транспортний засіб не являється знаряддям, предметом чи об`єктом даного кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене і доводи клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, адже автомобіль не являється предметом чи знаряддям правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, дана стаття не передбачає його конфіскації, постанова про визнання предмету речовим доказом від 29.01.2023 не містить конкретних даних про те, що автомобіль має на собі сліди кримінального правопорушення (які саме, їх місце), жодних експертиз щодо цього автомобіля не призначалось, накладення арешту на автомобіль в такому випадку матиме ознаки необґрунтованого процесуального обмеження та може призвести до негативних наслідків, адже цей транспортний засіб ОСОБА_5 використовує для забезпечення його родини, яка є багатодітною, де батько являється інвалідом ІІІ групи (що було підтверджено в судовому засіданні відповідним посвідченням), а він є старшою дитиною.

Крім того, під час розгляду даного клопотання слідчий суддя встановив, що даний автомобіль не перебуває на спеціально облаштованому майданчику для утримання автомобілів, а отже до нього є вільний доступ, що може негативно відобразитися на стані цього автомобіля.

Отже, слідчий суддя не знайшов підстав, які б давали підстави обмежити право законного власника на відчуження, розпоряджання та користування будь-яким чином зазначений вище автомобілем до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, з огляду на положення ст.173 КПК України щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури про арешт майна, а саме автомобіль марки Opel Vectrа А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1