Справа №760/5320/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

12 квітня 2023 р. м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, дані про яке внесено до ЄРДР за № 0000094 від 21.04.2022 р. клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 р. обвинуваченій продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 квітня 2023 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Прокурор подав суду клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченій строк тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що 16 березня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Цього ж дня, ОСОБА_7 постановою заступника керівника Київської міської прокуратури, обрано та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на тридцять діб. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2022 року строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжено до 16.05.2022 року.

У подальшому, під час розгляду справи по суті ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався.

Строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується 15 квітня 2023 року у зв`язку з чим виникла необхідність продовження цього строку дії виходячи з наступного.

Так, ризики, які були враховані в ході обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час проведення досудового розслідування та в суді, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, в зв`язку з тим, що обвинувачена не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Так її рідна сестра знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала.

Під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 р, виходячи із змісту якого вона на початку березня 2022 р. намагалася виїхати до м. Бєлгород, де в неї проживає племінниця.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.

У зв`язку із обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, остання також може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього, з наданих суду письмових доказів зокрема листів, адресованих керівництву РФ та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про нібито підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади в зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році.

Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та інтернет-ресурсів, тому існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема: висновком експертів за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи № 5888/5889/22-61 від 19.03.2022, протоколом огляду від 15.03.2022, протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 15.03.2022, а також наданими суду документами.

Підставою для продовження запобіжного заходу є її обвинувачення у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, а також наявність наведених вище ризиків, які передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи із цього, прокурор вважає, що застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобігання вказаним вище ризикам.

Обвинувачена проти клопотання прокурора заперечувала та подала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу. В змісті своїх заперечень на клопотання прокурора та в доводах свого клопотання зазначила, що прокурор в своєму клопотанні посилається на вигадані та сфальсифіковані доказі, які нібито не досліджені судом, вигадані події, які насправді не відбувалися, не вірно зазначає про її соціальні зв`язки та її наміри переховуватися від суду шляхом виїзду за кордон. Зазначає, що докази, на які посилається прокурор відсутні в матеріалах справи.

Обвинувачена стверджує, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України відсутні, оскільки вона не має наміру виїжджати за кордон та здійснювати протиправну діяльність за допомогою електронних пристроїв. ОСОБА_7 зазначає, що особисто зацікавлена у доведенні своєї невинуватості, а тому ухилятися від суду вона не буде, оскільки свою вину у вчиненні інкримінованого злочину вона не визнає. В неї є власне житло та достатній матеріальний стан, вона має авторитет та позитивну репутацію серед міжнародного правозахисного середовища.

В клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинувачена звертає увагу суду на стан свого здоров`я, зазначає, що її здоров`я погіршилося і їй необхідне лікування.

Продовжуючи свої аргументи, обвинувачена зазначає, що вона не згодна з тим, що її тримають під вартою. Вважає, що при винесенні ухвали про застосування до неї запобіжного заходу слідчий суддя мав би визначити розмір застави, однак він цього не зробив, чим порушив її права. Обвинувачена вказує, що вперше застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбулося за постановою прокурора, з чим вона не погодилася та оскаржила її керівнику Київської міської прокуратури, проте її так і не розглянули. В зв`язку із чим вважає, що її незаконно тримають під вартою та зазначає про процесуальні порушення під час досудового розслідування

Далі обвинувачена посилається на практику Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що тяжкість можливого покарання не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки мають враховуватися і інші чинники.

Виходячи із зазначеного, обвинувачена просить суд змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший запобіжний захід - особисте зобов`язання

Захисник обвинувачену підтримав. Зазначив, що прокурор не надав жодних переконливих доказів щодо ризиків переховування. Вказав, що прокурором необґрунтовано, зокрема, ризик перешкоджання судовому розглядові та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. В клопотанні прокурор не зазначає, чому інший запобіжний захід не може забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Посилаючись на встановлену Конституцією України презумпцію невинуватості, захисник зазначив, що ОСОБА_7 не зобов`язана доводити свою невинуватість щодо інформації, яка розміщена в Інтернеті.

Враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченої, а також практику ЄСПЛ, захисник вважає, що до обвинуваченої може бути застосований інший запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинувачену, суд, при дослідженні наданих прокурором доказів, не знайшов ознак фальсифікації чи очевидної недопустимості даних доказів, а також вигаданих подій, про які зазначає обвинувачена.

Суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті, дають достатні підстави суду вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Так, на думку суду існують ризики: 1) обвинувачена може переховуватися від суду, 2) обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, 3) обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачена може переховуватися від суду перебуваючи на волі, оскільки не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Так, її рідна сестра знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї обвинувачена суду не вказала. Наявність знайомих та друзів, а також можливого авторитету в міжнародній правовій спільноті, про що зазначає обвинувачена, не є сталими соціальними зв`язками, що можуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Обвинувачена зазначає суду, що її рідна сестра збирається повернутися до України, однак жодних доказів цьому не надала, навпаки, демонструвала суду фото, на якому її сестра бере участь у демонстрації, перебуваючи за кордоном.

Як вже зазначалося в попередніх ухвалах суду, під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 р, виходячи із змісту якого вона на початку березня 2022 р. намагалася виїхати до м. Бєлгород, де в неї проживає племінниця. Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.

Крім того, під час судового засідання та після них обвинувачена поводить себе агресивно, постійно порушує порядок в залі під час судового розгляду, ображає учасників судового розгляду, за що неодноразово отримувала зауваження від головуючого, а також намагається вчинити дії, спрямовані на зрив судового засідання, внаслідок чого неодноразово видалялася із зали. Після останнього судового засідання обвинувачена зірвалася на крик на адресу суду, ображаючи його ганебними словами, що зафіксовано на відеозаписі судового засідання.

Така поведінка обвинуваченої свідчить про те, що перебуваючи на волі вона може активно перешкоджати кримінальному провадженню різноманітними шляхами, в тому числі і шляхом ухилення від явки до суду та зриву судових засідань.

Також судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої.

Так, санкцією ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатню високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд обґрунтовує таку необхідність не лише суворістю можливого покарання, а усім комплексом ризиків, які об`єктивно існують в даному кримінальному провадженні та передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою та зазначені вище обставини, суд вважає наявним ризик того, що вона може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Цей ризик ураховується судом у сукупності із ризиками вчинити інший злочин та перешкоджати кримінальному провадженню.

Так, суд також погоджується із прокурором, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як випливає із наданих прокурором доказів, що наявні в матеріалах справи, зокрема листів, адресованих керівництву РФ та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про нібито підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади в зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році.

Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», суд обґрунтовано вважає, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Дана інформація не сприймається судом, як доказ вини обвинуваченої у вчиненні відповідних діянь, а лише розцінюється як можливий чи вірогідний ризик вчинення правопорушення. Саме оцінка вірогідності ризиків і є відповідно до ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України завданням суду при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Таким чином, суд вважає, що існують обґрунтовані ризики того, що перебуваючи на волі, обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи із зазначеного, суд вважає встановленими та доведеними ризики, що передбачені п.п. 1, 4 та 5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано стан здоров`я обвинуваченої.

Так, виходячи із змісту інформації Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області від 15.06.2022 р., стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує.

Згідно відповіді № 681 від 02.08.2022 р. з Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ вона не потребує.

Інша інформація в розпорядженні суду відсутня та стороною захисту не подавалася. У суду також відсутні будь-які підтвердження неможливості перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я.

З`ясовуючи питання відповідності продовження запобіжного засобу у виді тримання під вартою практиці Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на існуючий під час воєнного стану неабиякий суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод» та рішенням ЄСПЛ, на які посилається обвинувачена в своєму клопотанні, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суду не надано жодних доказів того, що ризики, передбачені п.п. 1, 4 та 5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в попередніх ухвалах Солом`янського районного суду м. Києва, якими обвинуваченій було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, зменшилися чи зникли.

Відповідно до ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1… Кримінального кодексу України.

Таким чином, врахувавши положення ст. 177 та 178 КПК України, зокрема, репутацію обвинуваченої, яка, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду або вчинити новий злочин та те, що застава не зможе запобігти цьому, суд не визначив розмір застави.

Суд не погоджується із думкою сторони захисту, що запобіжний захід не може бути продовжений без визначення розміру застави, оскільки в першій ухвалі слідчого судді, на думку обвинуваченої, мав би бути визначений розмір застави, який визначений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кримінального процесуального кодексу України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість визначення (невизначення) розміру застави, суд керується чинною на дату винесення ухвали редакцію абз. 3 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, яка, як вже зазначалось, дає суду право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1… Кримінального кодексу України. Оскільки в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду від 12 квітня 2022 р. розмір застави не визначений, суд продовжує строк дії запобіжного заходу без визначення застави.

Досліджуючи питання законності застосування до обвинуваченої запобіжного заходу під час досудового розслідування, суд наголошує, що дані обставини вже перевірялися слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва під час судового засідання та винесення ухвали від 12 квітня 2022 року, в результаті чого запобіжний захід було продовжено. Ухвала слідчого судді набрала законної сили, рішень суду апеляційної інстанції про її скасування не приймалось.

Таким чином, аргументи обвинуваченої про незаконність застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи будь-які процесуальні порушення під час такого застосування, є надуманими.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновків, що лише запобіжний захід у виді тримання обвинуваченої під вартою без визначення розміру застави може забезпечити її належну процесуальну поведінку, інші запобіжні заходи, що не пов`язані із триманням під вартою, запобігти зазначеним вище та передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України ризикам, не зможуть. Таким чином, правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Виходячи із зазначеного, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів.

Строк дії ухвали до 10 червня 2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченою - з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді