ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Костянтинівка Донецької області, зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 03.04.2023р. включно.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2023р. задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 03.04.2023р. включно.

Ухвалу оскаржено обвинуваченим, який в апеляційній скарзі:

- вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він перебуває під вартою вже на протязі 22 місяців, за вказаний час прокурором не було надано потерпілих та свідків, твердження прокурора про існування ризиків не підтвердженні доказами;

- вказує, що ризик впливу на свідків не має свого підтвердження, оскільки потерпілі проживають на тимчасово окупованій території, та у нього особисто, враховуючи військовий стан, відсутня можливість потрапити на непідконтрольну територію;

- вказує, що він є інвалідом ІІІ-ї групи по зору (безстроково), та стан його здоров`я погіршується, та він не отримує належної медичної допомоги, у зв`язку з чим він був доставлений до обласної клінічної лікарні, де був про консультований лікарем офтальмологом, проте лікування не мало результатів та потребує оперативного втручання;

- прохає запобіжний захід змінити, та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, прокурор подав заяву про розгляду апеляційної скарги за їх відсутності, обвинувачений та захисник повідомлені належним чином про розгляд апеляційної скарги, клопотання про особисту участь у судовому засіданні не заявили, обвинувачений подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у тому, що невстановлений в ході досудового розслідування час обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи протиправний корисливий умисел спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах, змовились між собою, з метою реалізації вказаного умислу та заволодіння майна потерпілої ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10

12.04.2021р. обвинувачені направились до пансіонату «Сосновий Бір», розташованого в м. Святогірськ, вул. Камишева, буд. 21, Донецької області з метою реалізації свого протиправного умислу та о 21:30год. знаходячись на території пансіонату «Сосновий Бір» реалізуючи свій єдиний, протиправний, корисливий умисел, спрямований на здійснення нападу на потерпілу ОСОБА_9 з метою заволодіння її майном, а саме грошовими коштами в особливо великих розмірах, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, здійснили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , застосувавши насильство, небезпечне для їх життя та здоров`я, а саме нанесли декілька ударів по голові та тілу потерпілій ОСОБА_9 , чим спричинили забій м`яких тканин голови, тупу травму лівого ока, хімічний опік слизової правого ока, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та по одному удару кулаком в область лоба та носа, а також один удар в область лівої ноги потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинили закритий перелом великогомілкової кістки зліва зі зміщенням, забої та садна м`яких тканин обличчя. Після цього обвинувачені забрали майно потерпілої ОСОБА_9 , а саме чорну жіночу сумку, в якій знаходились мобільний телефон марки Xiaomi RedMI 4А в корпусі сіро-білого кольору в чохлі червоного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою « НОМЕР_3 », мобільний телефон марки IPHON 6S у корпусі рожевого та білого кольору з сім-картою Водафон, в захисному чохлі коричневого кольору, паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , валізу марки Xiomi сірого кольору, в якій знаходилось 200 000 доларів США та 2 500 000грн., після чого з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, із дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційного місця роботи не має, не одружений, має інвалідність третьої групи, не судимий, має постійне місце проживання. Суд першої інстанції також дослідивши клопотання прокурора, дійшов висновку, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та виконання процесуальних обов`язків, оскільки відсутні дані, що обвинувачений проживає разом із сім`єю та працевлаштований. Суд першої інстанції вважав, що відсутність міцних соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором ухилення обвинуваченого від суду, а також з урахуванням оголошеного військового стану, є ризиками ухилення обвинуваченого від суду та його втечі, що продовжують існувати з високим ступенем ймовірності.

Як вважав суд першої інстанції, ризик впливу на свідків продовжує існувати, оскільки їх анкетні дані є відомими, потерпілі та свідки судом не допитані.

При цьому суд першої інстанції не знайшов підтвердженим ризику вчинення обвинуваченим нового злочину.

Також судом першої інстанції був досліджений стан здоров`я обвинуваченого, та не встановлено підстав, які б вплинули на зміну запобіжного захожу у зв`язку із станом його здоров`я, саме із необхідністю лікування зору, оскільки, на думку суду першої інстанції, відсутні відомості про неможливість отримання лікування обвинуваченим в умовах тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому пред`явлено підозру, відомості про його особу, які наведені вище, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінальних правопорушення, потерпілі та свідки судом не були допитані, один із спільників оголошений у розшук, матеріали щодо нього виділені в окреме провадження, судовий розгляд триває.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального процесуального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що ризик впливу на свідків не має свого підтвердження, оскільки потерпілі проживають на тимчасово окупованій території, та у нього особисто, враховуючи військовий стан, відсутня можливість потрапити на непідконтрольну територію, є неспроможними, оскільки вказаний ризик має високу долю імовірності з урахуванням того, що активні бойові дії тривають, лінія дотику нестабільна, загроза окупаційних дій країни агресорики існує та дуже велика.

Крім того однин із спільників обвинуваченого перебуває у розшуку, а тому є висока доля ризику їх спільної зустрічі та вжиття заходів, спрямованих для впливу на свідків та потерпілих.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він є інвалідом ІІІ-ї групи по зору (безстроково), та стан його здоров`я погіршується, та він не отримує належної медичної допомоги, у зв`язку з чим він був доставлений до обласної клінічної лікарні, де був про консультований лікарем офтальмологом, проте лікування не мало результатів та потребує оперативного втручання, на думку суду апеляційної інстанції є неспроможними, оскільки відомості про неможливість отримання обвинуваченим медичної допомоги в умовах тримання піді вартою не надано.

Крім того, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено вказаний довод обвинуваченого та надана обґрунтована відповідь щодо цього, а саме, за необхідності обвинувачений доставляється до медичної установи та отримує належні консультації та лікування. З наведеним також погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 03.04.2023р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2023р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 03.04.2023р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

28 березня 2023 року м.Кривий Ріг