Справа № 467/609/22
Провадження № 1-кп/467/21/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження

№ 0000877, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, маючого середню освіту, пенсіонера, інваліда 2 групи, вдівця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 1945 року набув чинності статут Організацій Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація (далі - рф) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч.4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (ХХV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканості чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території держави або її частини;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або їх значна участь у них.

У преамбулі до Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнана всіма державами світу, серед яких і рф.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, ратифікований РФ 22 квітня 2004 року, територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року представниками рф і службовими особами ЗС рф розпочате збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В цей же день Збройними Силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і ЗС рф здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗСУ, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 05 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 22 липня 2022 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

10 червня 2022 року близько 13 години громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові з ОСОБА_5 , діючи умисно незаконно з метою виправдання збройної агресії російської федерації, в присутності інших знайомих осіб відкрито стверджував, що військові дії російської федерації проти України є правомірними, а також що він заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату в 2014 році.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що у червні 2022 року у його дворі сиділи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та вживали алкогольні напої. Коли зазвучав сигнал «Тривога», ОСОБА_10 почав виражатися нецензурними словами. На його пропозицію сховати дітей, ОСОБА_10 послав його вслід за «руським кораблем». Тоді він на нервах сказав «Прийдуть руські, тобі задхххх порвуть».

Незважаючи на заперечення своєї провини обвинуваченим, його провина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, обвинувачення підтверджується протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінальне правопорушення від 17 червня 2022 року, в якій він зазначив, що 10 червня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , висловлювався на підтримку дій держави агресора проти України.

Суд вважає, що протокол обшуку від 07 липня 2022 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_11 від 05 липня 2022 року, а також протокол огляду від 11 липня 2022 року є неналежними доказами по справі,так як вони не стосуються змісту зміненого обвинувачення.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що обвинувачений є співмешканцем його тещі, з 2014 року постійно пропарадує «руський мир». Влітку у дворі ОСОБА_12 говорив про те, що «коли прийде руська армія, то всі патріотам буде (нецензурні слова)», а також стверджував про те, що «прийде руська армія і все в Україні наладиться».

Свідок ОСОБА_13 показав, що одного разу в с.Садове у період війни, коли не пам`ятає, він вживав алкогольні напої у дворі з ОСОБА_14 . Тоді ж він і почув про те, що ОСОБА_12 сказав про те, що «москалі наступають із заходу чи сходу».

Свідок ОСОБА_15 показала, що у квітні 2022 року вона неодноразово чула, що ОСОБА_12 висказувався про те, що якби була росія, то був би порядок на Україні. Вона разом з обвинуваченим живе в одному дворі. Обвинувачений не приховував того, що він підтримує росію. У червні 2022 року у них у дворі були ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , які вживали алкогольні напої. У той час вона була на кухні. Звідки через вікно вона почула, що між ними та ОСОБА_12 відбулася сварка. ОСОБА_12 у ході сварки стверджував про те, що є правильним окупація Донецької та Херсонської областей росією, а також те, що «наші військові не вміють воювати, а вміють танцювати у «Тік-тоці», наш президент клоун», «коли прийде російська влада, то всі патріоти будуть відповідати».

З наведених вище пояснень свідків вбачається, що обвинувачений дійсно виправдовував, визнавав правомірною і заперечував збройну агресію рф. При цьому судом не встановлено наявності у свідків підстав обмовляти обвинуваченого. Їхні показання узгоджуються між собою, і не викликають сумніву в їх правдивості.

Враховуючи викладені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 436-2 КК України як виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Судом не встановлено обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому,суд враховує те, що останній вчинив нетяжкий злочин, вдівець, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером та інвалідом 2 групи, раніше не судимий, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середнього ризику небезпеки для суспільства та вважає достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання призначити йому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час розгляду справи не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , поміщений до пакету SUD 1110684, комп`ютерний системний блок, поміщений до пакету № 1, які передані на зберігання до камери речових доказів до відділення поліції №1 Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області повернути обвинуваченому ОСОБА_4 як законному власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1