Справа № 303/1174/20
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/816/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2020.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 03 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: змив зі скляної пляшки зеленого кольору, скляну пляшку зеленого кольору, змив зі скляної пляшки коричневого кольору, скляну пляшку коричневого кольору, змив зі скляної пляшки темно-коричневого кольору, скляну пляшку темно-коричневого кольору, дерев`яну палицю та металеву кирку, що передані на зберігання у камеру зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

-2-

02.01.2020 близько 19 год 30 хв, працівники слідчо-оперативної групи Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області у складі: слідчого СВ ОСОБА_11 , оперуповноваженого сектору кримінального пошуку ОСОБА_12 , начальника сектору криміналістичного забезпечення ОСОБА_13 , проводили перевірку заяви ОСОБА_14 щодо крадіжки її грошових коштів в сумі 5000 грн та золотих виробів з будинку по АДРЕСА_1 .

В ході огляду будинку потерпіла ОСОБА_14 заявила, що причетними до вчинення злочину можуть бути члени родини ОСОБА_15 , які проживають через спільну стіну між їх житловими приміщеннями.

При перевірці заяви потерпілої, ОСОБА_6 близько 19 год 50 хв, зі свого будинку по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через проламаний пройом в стіні між його житловим приміщенням та ОСОБА_14 , почувши припущення щодо вчинення крадіжки членами його родини, а також висловлену обіцянку працівників поліції провести перевірку причетності їх до злочину, обурився та усвідомлюючи, що працівники поліції, які були одягнені у поліцейський формений одяг (однострій), знаходяться при виконанні своїх службових обов`язків, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно став виказувати погрози безпосередньо ОСОБА_12 , що всіх заріже, при цьому схопив у руки ніж і направився до виходу.

Члени родини ОСОБА_6 не дали йому вийти з ножем із будинку, і тоді щоб пройти до ОСОБА_14 , він став виламувати спільну між ними стіну щоб збільшити отвір, і в черговий раз агресивно виказував погрози вбити всіх, і не реагував на неодноразові законні вимоги поліцейських припинити свої противоправні дії та добровільно дати пояснення з приводу заяви ОСОБА_14 .

Оскільки ОСОБА_6 не заспокоївся, продовжував ламати стіну і виказувати погрози вбивством, оперуповноважений поліції ОСОБА_12 , сприйнявши погрози як реальні, викликав на місце проведення огляду допомогу, а саме інспекторів сектору реагування патрульної поліції № 4 (СРПП) - капралів поліції ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , для забезпечення охорони громадського порядку при проведенні слідчих дій.

02.01.2020 близько 19 год 55 хв ОСОБА_6 , під час проведення працівниками Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області перевірки заяви ОСОБА_14 , щодо крадіжки її грошових коштів в сумі 5000 грн та золотих виробів з будинку по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на дорозі неподалік вказаного вище будинку, не брав до уваги неодноразові законні вимоги поліцейських не перешкоджати проведенню огляду місця події та припинити виказувати погрози вбивством і дати пояснення з приводу крадіжки, вдався до активних дій фізичного характеру, і умисно, з метою спричинити тілесні ушкодження, взяв металеву кирку та кинув її у працівника Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_17 , який був одягнений у поліцейський формений одяг (однострій) та знаходився при виконанні своїх службових обов`язків. Як наслідок, спричинив потерпілому ОСОБА_17 тілесне ушкодження у виді травматичного набряку м`яких тканин правого колінного суглобу, синця та садна на передньо-внутрішній поверхні на його фоні, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 взяв у руки порожню скляну пляшку та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинити тілесні ушкодження,

-3-

умисно кинув її в оперуповноваженого Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_12 , який був одягнений у поліцейський формений одяг (однострій) та знаходився при виконанні своїх службових обов`язків і спричинив йому тілесні ушкодження у виді закритого перелому вінцевого виростку лівої ліктьової кістки без зміщення, гемартроз, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.

Відразу після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18 і ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинити тілесні ушкодження, умисно, скляною пляшкою об`ємом 0,5 літра, наніс удар в область чола інспектору Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_16 , та ногою в область коліна правої ноги, і спричинив йому тілесне ушкодження у виді забійної рани на рівні чолового бугра зліва, лінійний перелом лобної кістки зліва, з переходом на верхню стінку орбіти, забій головного мозку першого ступеню, набряк та садна м`яких тканин правого колінного суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У результаті об`єднаних єдиним умислом, послідовних дій ОСОБА_6 на заподіяння тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу, було спричинено працівникам Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок необґрунтованого застосування ст. 75 КК України. Просить вирок суду від 15.05.2020 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки; за ч. 3 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції, не навів переконливих доводів про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Вважає, що висновки суду про активне сприяння ОСОБА_6 у розкритті злочину, не ґрунтується на фактичних обставинах, як і дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема наявність позитивної характеристики, оскільки наявна у матеріалах справи свідчить про те, що обвинувачений характеризується посередньо. Окрім того, судом надто м`яко оцінено дії обвинуваченого, який в момент вчинення злочинів добре усвідомлював, що перед ним працівники поліції, які знаходяться при виконанні своїх службових обов`язків, при цьому почергово, застосував насильство щодо трьох працівників поліції, при цьому знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Також, судом не враховано, що основним об`єктом вчинених ОСОБА_6 злочинів є авторитет органу державної влади, тобто правоохоронного органу поліції, і при вчиненні посягання на окремих працівників поліції, особа зазіхає на правоохоронний орган, покликаний забезпечувати правопорядок, а додатковим об`єктом є особиста недоторканість та здоров`я працівника поліції, а тому факт відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілим, не можна вважати як відвернення шкідливих наслідків злочину. Судом не враховано те, що ОСОБА_6 не працює, утриманців не має, вступає в сварки із сусідами та за повідомленням заявниці ОСОБА_14 ,

-4-

схильний до вчинення злочинів. Разом з тим, ОСОБА_6 вчинив два злочини, один з яких є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. Враховуючи викладене та дані про особу обвинуваченого прокурор вважає, що застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України є недостатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. При цьому апеляційним судом враховуються заява представника потерпілих про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За змістом ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 345 КК України при обставинах вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 345 КК України, як погроза вбивством, насильством щодо працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків та за ч. 3 ст. 345 КК України як насильство щодо працівника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких, середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

-5-

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що, ураховуючи завдання статті, її можна застосовувати не лише щодо призначення судом першої інстанції покарання, а й у випадках необґрунтованого звільнення від нього.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.01.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3 цієї постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Ухвалюючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання з випробуванням, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність такого звільнення, а лише послався на пом`якшуючі покарання обставини та прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, при цьому, не давши належної оцінки іншим даним про особу обвинуваченого, наявним у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з чим доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом першої інстанції закону, який не підлягав застосуванню саме ст. 75 КК України, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних положень закону, внаслідок чого застосував щодо ОСОБА_6 кримінальний закон, який не підлягав застосуванню,

-6-

а саме ст. 75, 76 КК України, та неправильно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки у кримінальному провадженні відсутні будь-які підстави для прийняття такого рішення.

Зокрема, визначаючи підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував обставин, які напряму впливають на можливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, участі у громадському житті вулиці та будинку не приймає, із сусідами відносин не підтримує, вчинив кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та проти авторитету органів державної влади та працівників правоохоронного органу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України, оскільки враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, а також інші обставини кримінального провадження, зазначені судом обставини не є, в даному конкретному випадку, такими, на підставі яких можна дійти однозначного та беззаперечного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного йому покарання шляхом звільнення від його відбування з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_6 в межах санкцій ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі та застосував положення ст. 70 КК України, але безпідставно та помилково прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, без урахування обставин вчинення кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує наступне.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 цього Кодексу є особливо тяжким злочином, їх суспільну небезпечність, оскільки такі посягають на авторитет органів державної влади та працівника правоохоронного органу, характер вчинення злочинних дій, обставини кримінальних правопорушень, за яких вчинено протиправні діяння, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, непрацює, неодружений, міцних соціальних зв`язків немає, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відшкодування заподіяної шкоди і відсутність претензій з боку потерпілих, та обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

-7-

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду вину визнав повністю, розкаявся у скоєному.

Зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, а також відсутність претензій з боку потерпілих, дають апеляційному суду підстави для призначення ОСОБА_6 покарання в мінімальному його розмірі, який передбачений санкцією ч. 3 ст. 345 КК України і таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме особі винного та обставинам кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів враховує суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров`ю. Вчинення цих кримінальних правопорушень може викликати у працівника правоохоронного органу почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє життя, здоров`я і майно, що може зашкодити йому успішно виконувати свої службові обов`язки та приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе в умовах ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування вимог ст. 75 КК України.

Саме таке покарання буде відповідати приписам ст. 65 КК України.

За таких обстави, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2020 щодо ОСОБА_19 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки; за ч. 3 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2020 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді