Справа № 731/590/19
Провадження № 1-і/691/2/23
УХВАЛА

09 лютого 2023 рокум. Городище

Член колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області суддя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку), захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 по матеріалах кримінального провадження № 0000417 від 04.09.2019 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області на розгляді, перебуває клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , подане в порядку абзацу 5 п.20-5 Перехідних положень КПК України в кримінальному провадженні № 0000417 від 04.09.2019 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Клопотання розглядається членом колегії суддів суддею ОСОБА_1 визначеним протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями, оскільки головуюча суддя ОСОБА_6 перебуває на лікарняному.

У судове засідання 08.02.2023 року захисник ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого за призначенням не з`явився з невідомих суду причин, оскільки на зв`язок із судом не вийшов. Так як прокурором подано клопотання щодо дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 08.02.2023 року було залучено захисника для окремої процесуальної дії.

09.02.2023 року у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , підтримав подане ним раніше на електронну пошту клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України. Вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у зв`язку з тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою та через те, що судовий розгляд кримінального провадження об`єктивно не може бути завершеним до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. Посилається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, раніше заявлені під час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова не зменшилися та продовжують існувати. Обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років або довічне позбавлення волі та, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим у такому злочині, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки хоча і є раніше не судимою особою, однак спосіб вчинення даних кримінальних правопорушень, а саме: значна кількість ножових поранень, виявлених у потерпілих, характер нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, дають реальні підстави вважати про планування вказаного правопорушення обвинуваченим. Таким чином, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений буде вчиняти і інші кримінальні правопорушення, в тому числі проти життя та здоров`я особи. Незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Потерпілими у даному провадженні є сусіди та знайомі ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші, а тому обвинуваченому достовірно відомо про їхнє місце проживання, роботи. Таким чином, враховуючи характер та особливу жорстокість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , останній, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. В обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів зазначив, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у зв`язку із наявністю перелічених вище ризиків. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про осіб, які заслуговують на довіру, тому запобіжний захід у вигляді особистої поруки обрати неможливо. Домашній арешт також не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, в зв`язку з існуванням вищенаведених ризиків та обставин, що їх обґрунтовують. Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із загибеллю людини, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні. Вказав, що клопотання заявлено у зв`язку з тим, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання та продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та повідомив, що підтримує подане раніше колегії суддів клопотання про зміну запобіжного заходу на такий, що не повязаний з триманням під вартою та просив врахувати наведені в ньому доводи та обґрунтування при вирішенні даного клопотання. Вважає, що йому прокурором пред`явлено незаконне обвинувачення, яке ніяким доказами не підтверджене, а суд не захищає його права та не забезпечує належним захистом, в результаті чого він позбавлений можливості на ефективне відстоювання своєї позиції та інтересів.

Захисник ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримує позицію підзахисного та зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ні за формою ні за змістом не відповідає вимогам КПК України. Жоден з наведених прокурором ризиків прокурором не підтверджений належними доказами. Відсутні докази щодо характеристики особи обвинуваченого, а кваліфікація його дій в обвинувальному акті є помилковою. Підсумовуючи свою позицію просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Розглядаючи дане клопотання прокурора від 26.01.2023 року № 09/1/1-791-19, яке надійшло до колегії судів електронною поштою 30.01.2023 року ( вхідний номер ЕП-183/23-Вх від 30.01.2023 року) та клопотання про забезпечення розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою в порядку абзацу 5 пункту 20-5 Перехідних положень КПК України (вхідний номер ЕП-314/23-Вх від 07.02.2023 року) подане в зв`язку з перебування головуючої судді на лікарняному суд, також бере до уваги клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу подане ним 19.01.2023 року (вхідний номер 474/23-Вх від 31.01.2023 року), яке містить пояснення обвинуваченого щодо подій, які стали підставою інкримінованих йому злочинів та притягнення його до кримінальної відповідальності, перелік неправомірних, на його думку, дій органів поліції, прокурора та суду, та надання оцінки письмовим доказам, які судом ще не досліджувались. Крім того, в своєму клопотанні заперечує щодо наведених прокурором ризиків та вважає, що вони нічим не підтверджуються, зокрема ризик впливу на потерпілих та свідків, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик переховування від суду, оскільки він заінтересований в результатах розгляду даного кримінального провадження та обраний йому більш м`який запобіжний захід сприяв би суду розглядати справу «…максимально гарантованими нормами судочинства…». Також зазначив, що прокурором необґрунтована неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, зокрема цілодобового домашнього арешту та визначення застави. На думку обвинуваченого за доведенням ним відсутності існування ризиків вказаних у клопотанні прокурора, наявності осіб для особистої поруки, наявності підстав для визначення розміру застави, саме цілодобовий домашній арешт в сукупності з іншими видами запобіжних заходів чи окремо в повній мірі забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вивчивши матеріали клопотань, вислухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, суд вважає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд повинен врахувати наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій, у відповідності до закону про кримінальну відповідальність, підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2019 року ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В подальшому запобіжний захід неодноразово продовжувався, востаннє до надходження справи до Городищенського районного суду Черкаського області, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2022 року строк тримання під вартою продовжено до 02.05.2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 28.04.2022 року відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено до 27.06.2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27.06.2022 року відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено до 26.08.2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 23.08.2022 року відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено до 21.10.2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 20.10.2022 року відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено до 18.12.2022 року.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 13.12.2022 року відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено до 10.02.2023 року.

З клопотання, обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України. При цьому, питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, у відповідності до закону про кримінальну відповідальність, підлягають дослідженню під час розгляду кримінального провадження по суті, а не при розгляді цього клопотання прокурора.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у вигляді тривалих строків позбавлення волі. На момент затримання не працював, кошти отримував від тимчасових заробітків, сталі соціальні зв`язки відсутні.

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Та, бере до уваги, те, що Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Ризики переховування від суду підтверджуються тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , передбачають покарання у виді позбавлення волі на тривалі строки, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Також суд вважає, що обвинувачений може незаконно випливати на потерпілих та свідків, оскільки судовий розгляд кримінального провадження в складі колегії суду ще не розпочато, а потерпілі та свідки, що заявлені стороною обвинувачення в кримінальному провадженні є сусідами та знайомими обвинуваченого ОСОБА_5 , він знає про їхнє місце проживання, роботи та існує ймовірний ризик того, що внаслідок незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків, останні можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, в тому числі проти життя та здоров`я особи, то суд вважає, що зазначений ризик підтверджується способом вчинення кримінальних правопорушень, а саме значна кількість ножових поранень, виявлених у потерпілих, характер нанесення тілесних ушкоджень потерпілим та те, що інкриміновані ОСОБА_5 дії були вчинені останнім згідно обвинувального акту щодо чотирьох осіб, дають реальні підстави, вважати що обвинувачений на даний час становить загрозу для життя і здоров`я оточуючих.

Ураховуючи викладене та обставини встановлені в судовому засіданні, при розгляді клопотання щодо дії запобіжного заходу, які не змінилися, беручи до уваги тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, продовження існування ризиків, які існували на момент попереднього продовження обвинуваченому запобіжного заходу, та прокурором доведені, що ризики, які послужили підставою для застосування (продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні є дійсними та триваючими, не змінилися продовжують існувати, а також те, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, приймаючи до уваги запровадження в Україні воєнного стану, суд приходить до переконання, що жоден із інших альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних рішень суду.

Обставин, які свідчили б про неможливість продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено. Медичних протипоказань щодо утримання обвинуваченого в СІЗО судом не встановлено.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, на думку суду, є відповідним до тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів та достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, оскільки, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

З наведених вище підстав, клопотання обвинуваченого та його захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 350, 177, 181, 183, 197, 199, 201, 369-372, 376, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити, обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою на 60 діб по 09 квітня 2023 року, включно, з утриманням в Державній установі "Чернігівський слідчий ізолятор".

У задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи "Чернігівський слідчий ізолятор" для виконання, за адресою: вул. Реміснича, 2, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000, e-mail: та для вручення обвинуваченому ОСОБА_5 під розпис.

Вручити копію ухвали прокурору, захиснику.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду. Для ОСОБА_5 , строк щодо подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1