КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000805 від 17 березня 2022 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року відносно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, незаміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- вироком Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік. На останню покладено обов'язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2021 у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційний суд скасувати в частині призначеного покарання вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік. На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке виконувати самостійно.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосуванням місцевим судом ст. 71 КК України та помилкового застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

За встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР (в редакції Закону № 530-V від 22.12.2006), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 634 від 29.07.2010, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання без мети збуту наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинила кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Так, 17.03.2022 приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_6 , за допомогою мобільного додатку «Telegram» незаконно придбала у невстановленої в ході досудового розслідування особи, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,496 г, та почала зберігати при собі без мети збуту.

В подальшому, 17.03.2022 року, о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля станції метро «Сирець», що за адресою: м. Київ, вул. Щусєва, 55, була зупинена працівниками поліції, де в ході проведення обшуку особи в порядку ст. 298-2 КПК України, у ОСОБА_6 виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,496 г, яку остання незаконно придбала та зберігала без мети збуту.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, їх пояснення, відповіді на запитання суду, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, апеляційна скарга прокурором подається лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання. А тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а також кваліфікація її дій ? відповідно до положень ст. 404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.

Водночас, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосуванням судом до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, заслуговують на увагу із наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції в повному обсязі дотримано не було.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та ставлення останньої до вчиненого, особу обвинуваченої, яка має на утриманні дитину інваліда, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, має непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину. Наявності обставини, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Також суд вказав, що перевиховання та виправлення винної можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити їй покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, в достатній мірі не врахував обставини його вчинення, і як наслідок необґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК України і як наслідок постановив явно несправедливий вирок через м`якість.

За даних обставин, виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд апеляційної інстанції знаходить апеляційні вимоги прокурора про безпідставне його звільнення від відбування покарання з випробуванням ? обґрунтованими.

Відповідно до правил ст. 413 КПК України підставою для скасування апеляційною інстанцією вироку суду є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, у зв`язку з допущеним судом першої інстанції при ухваленні вироку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_6 та ухвалити новий вирок, яким, з урахуванням наведених вище обставин, призначити їй за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік.

За таких обставин, виходячи з завдань та мети покарання, визначених в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку згідно правил п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватою за ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, остаточне покарання визначити з урахуванням покарання, призначеного за вироком Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2022, у виді 01 (одного) року позбавлення волі та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. , які виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирахувати з моменту її затримання в порядку виконання вироку суду.

В інший частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3