ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1110/23 Справа № 206/1609/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Балабине, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 , а саме з 21 березня 2022 року. Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_10 прийшла відвідати свого колишнього чоловіка ОСОБА_9 до приміщення будинку АДРЕСА_2 .

Того ж вечора, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 20 години 30 хвилин до 22 години 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході спілкування між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті ревнощів. В ході сварки у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , а саме умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20 годині 35 хвилин, діючи умисно, на ґрунті ревнощів, схопив гвоздодер, який знаходився на підлозі у приміщенні кімнати, в якій вони знаходилися, став навпроти останньої та тримаючи в правій руці вказаний гвоздодер, наніс останній не менше як 15 ударів в область голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, після чого кинув гвоздодер на підлогу.

Після чого, не зупиняючись на досягнутому, діючи умисно, розуміючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, взяв з підлоги до правої руки сокиру, підійшов до ОСОБА_10 та стоячи обличчям до потерпілої, наніс їй не менше як 15 ударів обухом сокири в область голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок.

В результаті злочинних дій ОСОБА_9 смерть ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи настала від комбінованої травми у вигляді сумісної тупої травми тіла з чисельними саднами та синцями на голові, тлубі, і кінцівках та масивними крововиливами у товщу м`яких тканин, перелому лівої променевої кістки, забійними ранами на лівому колінному суглобі, а також проникаючого сліпого колото-різаного поранення черева з ушкодженням сальника і петлі тонкого кишковика та колото-рваними ранами обох стегон, правого колінного суглобу, лівої та правої гомілки, з ушкодженням підшкірних судин (дрібні вени та артерії), перебіг яких супроводжувався як внутрішньою так і зовнішньою кровотечею та ускладнився розвитком малокрів`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного йому покарання - скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Так, прокурор вказує на те, що ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий злочин, який призвів до невідворотних наслідків, який посягає на найвищу соціальну цінність, охоронювану Конституцією України - життя людини. При цьому, ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, стійких соціальних зв`язків не має, на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, також не має.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року відносно нього за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати, перекваліфікувати його дії та призначити більш м`яке покарання, аніж обрано судом першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_9 посилається на те, що суд першої інстанції допустив істотних порушень кримінального процесуального законодавства України та провів судовий розгляд упереджено, звинувативши ОСОБА_9 в умисному вбивстві колишньої дружини, яку обвинувачений не мав наміру вбивати, кохав її, проживав із нею у шлюбі та мав спільну дитину. Вказує на те, що вбивство колишньої дружини було ненавмисне.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 прокурор заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

Потерпіла в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, просила залишити незмінним призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Обвинувачений у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення більш суворого покарання ОСОБА_9 заперечував.

Захисник підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_9 , просив її задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора сторона захисту просила залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: протокол огляду від 21 березня 2022 року, в ході якого оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , в одній з кімнат будинку на дивані з постільною білизною виявлено труп ОСОБА_10 , а також, виявлено та вилучено ніж з пластиковою кольоровою ручкою обмотаною чорною ізолентою, кухонний ніж загальною довжиною 296 мм., довжиною клинка 170 мм. з червоним пластмасовим руків`ям з плямами речовини бурого кольору в нижній частині руків`я з обох сторін, сліди папілярних візерунків на 1 ліпкій стрічці, ніж з червоною ручкою, яка перемотана синьою ізолентою, молоток, топор з червоною ручкою, на лезі якого на відстані близько 1 см. від нижнього краю з лівого боку мається речовина бурого кольору, металевий ломик-гвоздодер, довжиною близько 61,50 см. зі слідами речовини бурого кольору, сірі спортивні штани, на лівій штанині яких біля коліна мається фрагмент речовини бурого кольору розміром близько 5-6 мм, складний металевий ніж без маркування, мобільний сенсорний телефон білого кольору марки «Lenovo», з карткою пам`яті, imei НОМЕР_1 , зріз фрагменту тканини з підковдри з плямами речовини бурого кольору, гумові капці чорного кольору, мобільний телефон марки «Tecno BBZ» чорного кольору з флеш карткою 2 Gb, imei-1 НОМЕР_2 , imei-2 НОМЕР_3 , мобільний телефон (слайдер) марки «Nokia» сріблясто-рожевого кольору з сім карткою з номером НОМЕР_4 , imei НОМЕР_5 ; протокол отримання зразків для експертизи від 21 березня 2022 року в ході яких у ОСОБА_9 відібрано зразки папілярних візерунків лівої та правої руки, змиви з долоней лівої та правої руки, нігтьові зрізи лівої та правої руки; лікарське свідоцтво про смерть №711 від 22 березня 2022 року, видане КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» відповідно до якого, судово-медичним експертом встановлено, що ОСОБА_10 померла внаслідок нападу з метою убивства чи нанесення ушкодження, до смерті призвело гостре малокрів`я, а також інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла, множинні колото-різані поранення грудної клітки, кінцівок, напад з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень; протокол отримання зразків для експертизи від 22 березня в ході якого у ОСОБА_9 відібрано зразок крові; протокол проведення слідчого експерименту від 22 березня 2022 року за участю ОСОБА_9 , в ході якого останній відтворив порядок та механізм спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , флеш-накопичувачем Kingston 16 GB micro SD на якому зафіксовано проведення вказаного слідчого експерименту.

Окрім цього, суд посилався на отримані в ході судового провадження покази потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 та досліджені висновки судових експертиз №112/2 від 14 квітня 2022 року, №112/1 від 12 квітня 2022 року, №112 від 18 квітня 2022 року, №176/4 від 28 квітня 2022 року, №176/1 від 27 квітня 2022 року, №93 від 25 березня 2022 року, №711 від 22 квітня 2022 року, №711/83-Е від 04 травня 2022 року, №362-МК від 27 травня 2022 року, №361-МК від 27 травня 2022 року.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, діючи умисно, на ґрунті ревнощів, схопивши спочатку гвоздодер, наніс ОСОБА_10 15 ударів в область голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, після чого, не зупиняючись на досягнутому, діючи умисно, розуміючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, взяв сокиру, та наніс ОСОБА_10 ще не менше як 15 ударів обухом сокири в область голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при кваліфікації його дій належним чином не було прийнято до уваги те, що останній вину визнав частково та пояснив суду, що умислу на вбивство ОСОБА_10 не мав, вона є його колишньою дружиною, від шлюбу мають спільну дитину, вказує на те, що кохав дружину і не бажав їй смерті.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи обвинуваченого, вважає їх надуманими, необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Безпосереднім об`єктом будь-якого вбивства є життя особи (людини).

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115 КК України, характеризується діянням - посяганням на життя іншої особи, наслідками у вигляді незворотної смерті потерпілого, причиновим зв`язком між вказаними діянням та наслідками, факультативними ознаками (місце, час, спосіб, знаряддя, засоби, обстановка вчинення вбивства).

Умисне вбивство вчиняється шляхом дії, спрямованої на порушення функцій чи анатомічної цілісності життєво важливих органів іншої людини.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ №2 від 07 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи".

В свою чергу, умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - це наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Аналогічних висновків дійшов суд касаційної інстанції в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року по справі №200/22286/17, які відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є обов`язковими для врахування іншими судами.

Як вбачається із отриманих судом першої інстанції показів обвинуваченого, ОСОБА_9 показав суду, що ІНФОРМАЦІЯ_2 між ним та ОСОБА_10 виникла сварка на гранті ревнощів, оскільки потерпіла повідомила йому про наявність в неї іншого чоловіка, у зв`язку із чим ОСОБА_10 просила ОСОБА_9 залишити її в спокої. При цьому, ОСОБА_9 визнав в ході надання показів суду першої інстанції факт нанесення потерпілій сильних ударів, кількість яких становила близько 10-15 ударів. Після нанесення потерпілій ударів, вони разом лягли спати, а вже вранці обвинувачений зрозумів, що ОСОБА_10 померла. Додатково пояснив суду, що бив ОСОБА_10 і до цього, але не так сильно.

Наявність між потерпілою та обвинуваченим довготриваючих конфліктів, сварок та бійок, а також сумісне вживання алкоголю, в ході судового провадження підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які працювали разом з обвинуваченим на будівництві будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 проживав у сторожці та охороняв дане будівництво і куди приходила до нього ОСОБА_10 .

Аналогічні покази щодо виникнення постійних конфліктів між обвинуваченим та потерпілою, в тому числі на ґрунті ревнощів, суду першої інстанції надала потерпіла ОСОБА_7 , яка є матір`ю померлої, додатково вказала, що ОСОБА_9 раніше проживав з її донькою близько 10 років та неодноразово неодноразово погрожував їм обом, бив її доньку - ОСОБА_10 та дітей, підпалював будинок.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку на запитання колегії суддів обвинувачений надав пояснення аналогічні тим, що були надані суду першої інстанції та підтвердив, що визнає факт завдання потерпілій сильних ударів в кількості та за обставин встановлених в ході судового провадження місцевим судом.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ОСОБА_13 №711 від 22 квітня 2022 року, вбачається, що виявлена при експертизі трупа потерпілої комбінована травма (сумісна тупа травма тіла, колото-різане поранення черевної порожнини та колото-рвані рани на нижніх кінцівках) у своїй сукупності, стосовно до живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настання смерті. Смерть ОСОБА_10 настала від комбінованої травми у вигляді сумісної тупої травми тіла з чисельними саднами та синцями на голові, тулубі і кінцівках та масивними крововиливами у товщу м`яких тканин, переломом лівої променевої кістки, забійними ранами на лівому колінному суглобі, а також проникаючого сліпого колото-різаного поранення черева з ушкодженням сальника і петлі тонкого кишковика та колото-рваних ран обох стегон, правого колінного суглобу, лівої та правої гомілки, з ушкодженням підшкірних судин (дрібні вени та артерії), перебіг яких супроводжувався як внутрішньою так і зовнішньою кровотечею та ускладнився розвитком малокрів`я, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа. Враховуючи дані копії протоколу огляду трупа на місці події, місце перебування трупа та відому причину смерті, ймовірно, що смерть ОСОБА_10 могла настати за 10-12 годин до моменту фіксації трупних явищ на місці події.

Таким чином, проаналізувавши отримані та досліджені судом першої інстанції покази як самого ОСОБА_9 , так і свідків, разом із наявними та дослідженими судом першої інстанції висновками судових експертиз, враховуючи нанесення обвинуваченим ОСОБА_10 чисельних ударів гвоздодером та обухом сокири, загальна кількість яких відповідно до висновку експерта №711/83-Е від 04 травня 2022 року становить не менше 42-х, їх характер і локалізацію, які прийшлись в життєво важливі органи потерпілої, приймаючи до уваги обране обвинуваченим знаряддя злочину - гвоздодер та обух сокири, які мають сильні травмуючі властивості, можуть бути небезпечними для життя та здоров`я особи, а також зважаючи на характер відносин між обвинуваченим та потерпілою - наявність постійних затяжних конфліктів, бійок та сварок, в тому числі на ґрунті ревнощів, під впливом спиртних напоїв, які передували вчиненню даного злочину, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_9 повністю усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їхні негативні наслідки та бажав їхнього настання, а відтак - мав прямий умисел саме на протиправне заподіяння смерті (вбивство) ОСОБА_10 .

При цьому, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_9 має базову середню освіту, тобто, є освіченою особою із мінімально достатнім рівнем знань в галузі анатомії, зокрема, будови людського організму, окремих його органів та систем, а також, працюючи на будівництві, розумів небезпечні травмуючі властивості таких будівничих інструментів як гвоздодер та обух сокири, та усвідомлював наслідки впливу їх при нанесенні ударів по тілу та життєво важливим органам людини.

Окрім цього, важливим, на думку колегії суддів, в кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України є і його поведінка як в момент вчинення злочину, який розуміючи свою фізичну перевагу над жінкою, після нанесення потерпілій чисельних сильних ударів гвоздодером, мав можливість зупинитись, однак цього не зробив, натомість свідомо пішов взяв з підлоги сокиру та наніс ще близько 10-15 ударів потерпілій, так і після вчинення злочину, який спричинивши такі тяжкі тілесні ушкодження, не перевірив стан потерпілої, першої медичної допомоги не надав, карету швидкої не викликав та, залишивши її лежати під стінкою до ранку і проявивши байдужість, спокійно ліг спати, що свідчить про рішучість намірів ОСОБА_9 та прямого умислу на вбивство.

Самі по собі доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про відсутність в нього умислу на вбивство колишньої дружини та наявність спільної дитини непідкріплені жодними фактичними даними та у зіставленні з сукупністю досліджених судом першої інстанції письмових доказів, отриманих показів свідків, потерпілої і експерта, та встановлених обставин кримінального провадження, не є підставою для перекваліфікації дій ОСОБА_9 за іншими статтями КК України, не звільняє його від відповідальності за умисне вбивство та не дає підстав для призначення більш м`якого покарання.

Щодо доводів захисника обвинуваченого, зазначених безпосередньо в ході апеляційного перегляду, про те, що судовий експерт ОСОБА_13 не змогла надати чітких відповідей з приводу виявлених на тілі ОСОБА_10 ран, а саме, колото різані вони чи рвані, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, як безпідставні та необґрунтовані, з огляду на наступне.

Так, відповідно до досліджених судом першої інстанції висновків експерта №711/83-Е від 04 травня 2022 року, №362-МК від 27 травня 2022 року та № 361-МК від 27 травня 2022 року вбачається, що ушкодження, умовно позначені № 1 і № 2, на шматку шкіри з лівого стегна від трупа ОСОБА_10 носять характер колото-рваних ран і заподіяні сплощеним колючим предметом (предметами), із шириною протягом поринулої частини близько 18 мм., маючим два торця (обуха). Ушкодження, умовно позначені № 3-6, на шматку шкіри з лівого колінного суглоба носять характер забитих ран і заподіяні з великою силою (великою швидкістю дії) кожна в результаті одного удару тупого твердого предмета (предметів), контактуюча поверхня якого - близьке до прямолінійного чи декілька дуговидне, довжиною не більше 33 мм. у межах контуру, ребро. Ушкодження, умовно позначені № 1 і № 2, на шматку шкіри з лівого стегна та ушкодження, умовно позначені № 3-6, на шматку шкіри з лівого колінного суглоба від трупа ОСОБА_10 могли бути заподіяні представленим на експертизу ломиком - гвоздодером.

Ушкодження, умовно позначені № 3-6, на шматку шкіри з лівого колінного суглоба від трупа ОСОБА_10 могли бути заподіяні як представленою на експертизу сокирою, так і представленим молотком.

Загалом на тілі ОСОБА_10 було виявлено загалом не менше 42-х механічних дій, давність виникнення яких може бути розтягнута у часі та вираховуватися годинами (але не більше доби).

Всі тілесні ушкодження, які були виявлені на тілі ОСОБА_10 , є безумовно прижиттєвими і можливість виникнення тілесних ушкоджень за механізмом і кількістю на який вказує ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту не виключається.

З метою повного та всебічного розгляду справи, судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_13 , яка пояснила суду , що умовне виключення тілесного ушкодження у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення черева з ушкодженням сальника і петлі тонкого кишковика з загальної кількості спричинених тілесних ушкоджень не впливає на висновок судово-медичної експертизи щодо причини смерті ОСОБА_10 , оскільки решта наявних тілесних ушкоджень відносяться до категорії тяжких, спричинення яких утворило комбіновану травму внаслідок якої настала смерть ОСОБА_10 . Удари мали колото-рваний характер від гвоздодера. Через їх нанесення у ОСОБА_10 була зовнішня та внутрішня кровотеча. Нанесені ушкодження (удари), навіть не враховуючи ножове поранення, могли призвести до смерті ОСОБА_10 та можуть відповідати механізму і кількості на які вказував ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту.

Факт застосування під час нанесення потерпілій ударів в якості знаряддя злочину гвоздодера та обуху сокири обвинувачений ані в ході судового провадження в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку не заперечував.

Таким чином, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, висунуте обвинувачення та надані стороною обвинувачення письмові докази, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами потерпілої, свідків і судового експерта, колегія суддів вважає, що правові підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_9 і призначення більш м`якого покарання - відсутні.

Щодо доводів прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому судом першої інстанції, через свою м`якість, покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого, то колегія суддів відхиляє такі доводи прокурора, виходячи з наступного.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, пов`язаний із злочинами проти життя та здоров`я особи, який виразився в умисному заподіянні смерті іншій особі (вбивстві), невідворотні наслідки вчиненого обвинуваченим злочину, які призвели до смерті потерпілої та правильно врахував ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, не працевлаштований, неодружений, на військовому обліку військовозобов`язаних не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб не має, за місцем мешкання характеризується незадовільно.

Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, а також, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема, те, що останній першу медичну допомогу обвинуваченій не надав, карету швидкої не викликав, на стадії судового провадження провину у вчиненому злочині визнавав частково, намагався уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину та призначив ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів прокурора про те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 через свою суворість не відповідає обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, судом було повністю враховано та відображено в мотивувальній частині вироку те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, який призвів до невідворотних наслідків, який посягає на найвищу соціальну цінність, охоронювану Конституцією України - життя людини, офіційно не працевлаштований, стійких соціальних зв`язків не має, на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, також не має.

Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_9 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, призначене судом першої інстанції покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги як прокурора, так і обвинуваченого підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції - залишенню без змін.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури та обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4