УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 469/2/19

провадження № 51-3582 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційні скарги потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 вересня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 ,

встановив:

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 вересня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_2 на його користь майнової та моральної шкоди, завданих злочином, залишено без розгляду.

Миколаївський апеляційний суд своєю ухвалою від 08 вересня 2022 року вказану ухвалу місцевого суду залишив без змін.

У касаційній скарзі потерпілий та його представник, не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, просять їх скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що судом першої інстанції безпідставно не був досліджений висновок судово-медичної експертизи № 67-к від 01 серпня 2019 року та не врахований. Також вказують, що дії обвинуваченого були неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК, оскільки згідно з вказаним висновком унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а тому вважають, що дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації

за ч. 2 ст. 286 КК.

Зазначають, що апеляційний суд не звернув увагу на такі порушення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та додані до них копії судових рішень, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати

та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.

За правилами ст. 44 КК, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення

і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі

на строк не більше двох років.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, учинене ОСОБА_2 діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК, відповідно до ст. 12 КК є нетяжким злочином, за який покарання у виді позбавлення волі не передбачено.

За приписами ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом

у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення ним нетяжкого злочину минуло більше трьох років.

Посилання потерпілого та його представника в касаційних скаргах

на висновок комісійної судово-медичної експертизи № 67-К від 01 серпня

2019 року є безпідставними, оскільки стороною обвинувачення ОСОБА_2 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.

Апеляційний суд, залишаючи ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 вересня 2021 року без змін не знайшовши підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_1 послався на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Аналогічна позиція викладена в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 19 листопада 2019 року (справа № 345/2618/16-к).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_2 до суду першої інстанції було направлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку

з закінченням строку давності. Вирішуючи це клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про те, що з дня вчинення кримінального правопорушення,

яке віднесено до злочинів невеликої тяжкості, до дня розгляду справи судом першої інстанції минуло більше трьох років і упродовж цього строку він не вчинив нового злочину та не ухилявся від слідства або суду, а тому є підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК.

При цьому апеляційний суд визнав безпідставними твердження, зазначені

в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК, які вважали, що дії останнього підлягають кваліфікації за ч. 2 зазначеної статті зауваживши на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

А тому, як встановлено ухвалою апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до цих вимог закону розглянув кримінальне провадження в межах висунутого органом досудового слідства обвинувачення.

Таким чином, Миколаївський апеляційний суд обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам

статей 370, 419 КПК.

Оскільки зі змісту касаційних скарг потерпілого та його представника убачається, що підстав для задоволення скарг немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_6

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 вересня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року

у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5