ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/785/23 Справа № 932/2112/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 Огли

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000561, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000561.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що вилучені речі та предмети мають істотне значення для досудового розслідування, оскільки можуть містити на собі відомості, про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Ці предмети, ймовірно, в подальшому можуть бути кваліфіковані як зброя та бойові припаси, тому мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Зазначає, що доказове значення має й автомобіль, оскільки фактично в даному випадку зброя та бойові припаси перевозились та розміщувались у цьому транспортному засобі, а відтак він може бути визнаним місцем події. Інші бойові припаси чи зброя могли бути залишені в автомобілі, як то гільзи чи патрони в недоступних місцях, під сидінням, тощо, а тому є необхідним проведення експертних досліджень з метою вивчення слідової картини. Поряд з цим, транспортний засіб використовувався для вчинення злочину, а відтак має важливе значення для встановлення всіх обставини кримінального правопорушення, зокрема, обставин переміщення, перевезення заборонених речей, їх походження і т.д.

Вказує, що вилучені речі та предмети мають відношення до скоєного злочину, прямо пов`язані із цією подією, мають ознаки, що притаманні речовим доказам. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його обставини, інтереси досудового розслідування привалюють над правом особи мирно володіти та користуватись своїм майном, тому обмеження права власності та користування вилученими предметами і речами, є пропорційним виконанню завдань кримінального судочинства. Клопотання про арешт майна подано слідчим засобами поштового зв`язку на наступний день після його вилучення, що свідчить про дотримання порядку звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з клопотання до слідчого судді звернулась неналежна особа; в матеріалах провадження відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля; матеріали справи не містять доказів причетності водія транспортного засобу ОСОБА_9 до даного кримінального правопорушення; в клопотанні про арешт майна вказано обставини за участю автомобіля Тойота д/н НОМЕР_1 , в ході відпрацювання матеріалів було встановлено, що на місці вчинення злочину перебував автомобіль марки Mersedes Benz сірого кольору на якому може переміщуватись особа яка причетна до вчинення злочину, однак клопотання слідчого не містить розпізнавальних ознак транспортного засобу Mersedes Benz як то номерний знак та інше.

Зазначає, що в матеріалів справи відсутні показання ОСОБА_9 , що ставить під сумнів факт проведення його допиту.

Вказує, що відкриття кримінального провадження відбулось 28.02.2023 року о 18.09 годин в той час, як затримання ОСОБА_9 та обшук транспортного засобу відбулось о 20.10. годин за адресою відмінною від місця вчинення кримінального правопорушення.

Також зазначає, що арешт транспортного засобу обмежує право власника такого майна ОСОБА_8 вільно користуватись своїм майном.

Також вказує, що було порушено строки ухвалення рішення про арешт майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_9 ..

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з клопотання до слідчого судді звернулась неналежна особа; в матеріалах провадження відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля; матеріали справи не містять доказів причетності водія транспортного засобу ОСОБА_9 до даного кримінального правопорушення.

Зазначає, що в матеріалів справи відсутні показання ОСОБА_9 , що ставить під сумнів факт проведення його допиту.

Вказує, що відкриття кримінального провадження відбулось 28.02.2023 року о 18.09 годин в той час, як затримання ОСОБА_9 та обшук транспортного засобу відбулось о 20.10. годин за адресою відмінною від місця вчинення кримінального правопорушення.

Також зазначає, що арешт транспортного засобу обмежує право власника такого майна ОСОБА_8 вільно користуватись своїм майном.

Також вказує, що було порушено строки ухвалення рішення про арешт майна.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 та власники майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170КПК України, заборона або обмеження користування,розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини,які підтверджують,що їхне застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що вилучені речі та предмети мають відношення до скоєного злочину, прямо пов`язані із цією подією, мають ознаки, що притаманні речовим доказам.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що відповідно до постанови від 28 лютого 2023 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, 28.03.2023 року надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Дніпро, вул. Мечникова біля буд. 11, знаходиться група озброєних людей, які вийшли з автомобіля Тойота д/н НОМЕР_1 .

За даним фактом 28.02.2022 року розпочато кримінальне провадження за № 0000561, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході відпрацювання матеріалів було встановлено, що на місці вчинення злочину перебував автомобіль марки MERSEDES BENZ сірого кольору на якому може переміщатися особа, яка причетна до вчинення злочину, або в автомобілі може знаходитись предмети злочину.

28.03.2023 року у період часу з 20.10 по 20.37 годин проводився обшук за адресою м. Дніпро, вул. Панікахи біля буд. 31 автомобіля марки Mersedes Benz S 63AMG у порядку ст. 233 КПК України. Під час обшуку було виявлено зазначені в клопотанні слідчого речі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

В свою чергу, долучені до клопотання слідчого матеріали справи не містять ухвали слідчого судді про проведення обшуку.

Також матеріали провадження не містять відомостей про причетність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000561, оскільки відповідно до Витягу з ЄРДР, по даному кримінальному провадженню, вбачається, що 28.02.2023 року близько 17.20 годин надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Дніпро, вул. Мечникова біля буд. 11, знаходиться група озброєних людей, які вийшли з автомобіля Тойота д/н НОМЕР_1 .

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що слідчим в клопотанні не доведено належних підстав, відповідно до ст. 170 КПК України та не доведено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000561 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000561 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4