Провадження № 1-кс/202/752/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000943 від 21.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000943 від 21.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 спричинено матеріальну шкоду, 26.12.2022 нею було заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим з метою забезпечення цивільного позову, вона як цивільний позивач просить накласти арешт на квартиру по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 .

Заявник у судове засідання не з`явився.

Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України клопотання цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене розглянуто без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, дослідивши долучені до нього матеріали приходить до наступного.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ ВП №2 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000943 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою, чим спричинили останній майнову шкоду у великому розмірі.

26.12.2022 року ОСОБА_3 було подано цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000943 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту, цивільний позивач просить арештувати майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно ст.. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Проте, як вбачається з наданого прокурором на запит суду витягу з ЄРДР № 0000943 жодній особі, зокрема ОСОБА_6 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні ще не повідомлено.

Зважаючи викладене, приймаючи до уваги, що власник спірної квартири ОСОБА_5 наразі не має визначеного ч.6 ст. 170 КПК України процесуального статусу сторони кримінального провадження, на майно якого може бути накладено арешт майна, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, клопотання представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 наразі є передчасним та не підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що з зазначених підстав представник ОСОБА_3 вже звертався з клопотанням про арешт майна, на що ухвалою від 02.01.2023 їй було відмовлено.

Керуючись ст. 131- 132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000943 від 21.12.2022 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1