Справа № 541/1316/22
№ провадження 1-кп/541/172/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року місто Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород в режимі відеоконференції з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000296 від 21.05.2022 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дібрівка, Миргородського району, Полтавської області, не працюючого, холостого, з середньою-спеціальною освітою, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 : раніше судимого:

- 24.03.2011 вироком Миргородського міськрайонного суду

Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 900 гривень;

12.10.2011 вироком Київського районного суду м. Полтави за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 11.12.2012 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. З ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до остаточного покарання 4 роки позбавлення волі;

- 09.08.2013 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 297, ч. З ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання 4 роки позбавлення волі;

- 25.09.2018 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 27.02.2019 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст. 185,ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання 1 рік 1 місяць обмеження волі ;

- 18.04.2019 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 7 місяців обмеження волі, 23.05.2019 року звільненого з ДУ «Конотопський виправний центр» (№130) по відбуттю покарання;

- 06.07.2022 вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , повторно, 03 березня 2017 року, близько 07 години ранку (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) проходячи біля гаражного приміщення № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Автолюбитель», розташованого по вул. Хорольській в м. Миргород, Полтавської області, де побачив, що в замку вхідних дверей гаражного приміщення наявний ключ та поряд сторонні особи відсутні, у цей час у ОСОБА_5 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось всередині гаражного приміщення.

Із цією метою, ОСОБА_5 підійшов до дверей гаражного приміщення № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , а фактичним користувачем ОСОБА_8 , та користуючись тим, що власник та інші сторонні за його діями не спостерігають, тобто діючи таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, повторно, відчинив замок воріт залишеним власником ключем, після чого, проник всередину гаражного приміщення де виявив та в подальшому викрав велосипед марки «Теrrа Fох» моделі «АLU 7005», вартість якого відповідно до висновку експерта №1299/22 від 27.05.2022 становить 3159 грн. 65 коп., належний потерпілому ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_5 використовуючи викрадений ним велосипед залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю довів свій кримінально-протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 3159 грн. 65 коп.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, суду пояснив, що 03.03.2017 року, близько 7 години ранку, проходячи біля гаражів по вул. Хорольській в м. Миргороді побачив, що в одному з гаражів у замку вхідних дверей наявний ключ. Пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає проник до приміщенні гаражу, звідки викрав велосипед, на якому поїхав з гаражу. Велосипед залишив у с.Гаркушинці, звідки він був вилучений працівниками поліції. У скоєному розкаюється, просив суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, до суду подав заяву, в якій просив судове засідання провести у його відсутність, при винесенні вироку покладається на розсуд суду.

Суд, проаналізувавши викладене, враховуючи, що учасниками судового провадження фактичні обставини справи не оспорювалися, за їх спільною згодою, в тому числі обвинуваченого, в силу дії ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно не оспорюваних фактичних обставин справи та в цій частині обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів в добровільності і істинності їх позицій.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України доведена і його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) вчинене повторно , поєднане з проникненням в інше приміщення.

Прокурор вказав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Посилаючись на те, що обвинувачений сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро кається у скоєному, матеріальну шкоду відшкодував, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, просив з врахуванням положень ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області 06.07.2022 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 місяць .

Суд, проаналізувавши викладене, враховуючи, що учасниками судового провадження фактичні обставини справи не оспорювалися, за їх спільною згодою, в тому числі обвинуваченого, в силу дії ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно не оспорюваних фактичних обставин справи та в цій частині обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів в добровільності і істинності їх позицій.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України доведена і його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання за скоєне, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинуваченим скоєно умисний корисливий злочин, який за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких, раніше ОСОБА_5 судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не значиться, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, повернення майна власнику.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на викладене суд констатує, що призначене покарання обвинувачений має відбувати реально, оскільки новий злочин він вчинив маючи незняту і не погашену судимість і підстави для звільнення від відбування покарання суд не вбачає.

Враховуючи, що після постановлення вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 було встановлено, що ОСОБА_5 винний ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення зазначеного вироку, тому остаточне покарання останньому призначається з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 3 (трьох) років 1 місяця позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з того, що по справі були понесені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 180 грн. 00 коп,, то відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України ці витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.05.2022 року, на велосипед марки «Terra Fox» моделі «ALU 7005» .

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, ч. 2 ст. 124, ст. 349, 369-371, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 у виді 3 (трьох) років 1 ( одного ) місяця позбавлення волі.

Відповідно до ст.63, ч.4 ст.70, ст.72 КК України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у цей термін строк відбутого ним покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 19.05.2022 року по день набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 180( сто вісімдесят) грн 00 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.05.2022 року, на велосипед марки «Terra Fox» моделі «ALU 7005» .

Речові докази: велосипед марки «Terra Fox» моделі «ALU 7005», що знаходиться в камері зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ( м.Миргород, Полтавська область, вул.Я.Усика, 34) повернути власнику ОСОБА_8 .

На вирок суду можуть бути подані апеляційні скарги до Полтавського апеляційного суду через Миргородській міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

СуддяОСОБА_1