Справа № 694/1492/22 Провадження №1-кп/694/167/22
В и р о к
Іменем України
29.11.2022 року м.Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської областіу складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2021 року № 694/300/21 за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 2 роки, вироком Звенигородського районного суду черкаської області від 22 вересня 2022 року справа № 694/2179/21 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні беззаперечно визнав себе винним у скоєні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, щиро розкаявся, пояснив суду про обставини вчиненого ним кримінального проступку, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, зазначивши, що дійсно він є батьком двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до судового наказу від 02.11.2021 року з нього стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку. Однак, аліменти не виплачує, матеріально дітей не забезпечує, хоча мав тимчасові заробітки, в період з жовтня 2021 по серпень 2022 року розвантажував цукор., за що отримав грошові кошти в сумі 3000 грн, в червні 2022 року 2 рази здав ягоди вишень за що отримав 600 грн, в червні 2022 року 2 рази здав металобрухт за що отримав 600 грн. Однак, у період з жовтня 2021 р. по серпень 2022 р. офіційно ніде не працював, в центр зайнятості не звертався.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального проступку, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінального, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального проступку, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченою ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше засуджений (вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2021 року № 694/300/21 за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року справа № 694/2179/21 за ч.3 ст.185 КК України), на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває (повідомлення від 22.08.2022 року № 237), як вбачається з повідомлення № 208 від 22.08.2022 року ФОСОБА_12 перебуває в Звенигородському наркологічному кабінеті під «Д» наглядом.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, вважає, що його виправлення і перевиховання, попередження з його боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання неможливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у межах санкції статті Кримінального Закону, остаточне - відповідно до вимог ст. 71 КК України, шляхом приєднання не відбутої частини покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2021 року № 694/300/21 за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року за ч.3 ст.185 КК України за правилами ст.72 КК України. На підставі ст..70 ч.4 КК України з урахуванням вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року та шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 КК України.
Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного та додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
За змістом ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно до ст.71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.
При застосуванні правил ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.
При цьому суд враховує положення п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 (із відповідними змінами), відповідно до якого, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК України, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспи тового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
Речві докази у провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
Згідно ст.72 п.1 ч.1 КК України перевести один рік обмеження на шість місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеному за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2021 року № 694/300/21 за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.70 ч.4 КК України з урахуванням вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2022 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання останнього, з 22.09.2022 року.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
Речві докази у провадженні відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1