УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000537 від 09.08.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання, в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000537 від 09.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів у складі прокурорів відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Одеської обласної прокуратури, прокурорів Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідування встановлено, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник корисливий умисел на організацію незаконного переправлення осіб чоловічої статті, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, через державний кордон України до Республіки Молдова з метою незаконного збагачення.

З метою реалізації свого прямого умислу на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці залучив до вчинення злочину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та невстановлену особу в ході досудового розслідування особу, повідомивши останнім план вчинення злочину, після чого, останні надали свою згоду на його вчинення.

Так, на виконання загального плану вчинення злочину, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кородон України, за попередньою змовою групою осіб, разом із невстановленою особою через мобільний додаток «телеграм бот https://t.me/DONALDPASTBAS» почав здійснювати пошук чоловіків, через яким на період дії правового режиму воєнного стану заборонено виїзд за межі країни, та які мають намір виїхати за межі території України поза пунктами пропуску. В ході зазначеного, ОСОБА_4 , за допомогою невстановленої особи підшукав ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким повідомив про можливість перетину державного кордону поза пунктом пропуску за грошову винагороду в розмірі 4500 доларів США з кожного, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_10 03.05.1985 яким повідомив про можливість перетину державного кордону поза пунктом пропуску за грошову винагороду в розмірі 3000 доларів США, за кожного, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 , якому повідомив про можливість перетину державного кордону поза пунктом пропуску за грошову винагороду в розмірі 3000 доларів США та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_8 , якому повідомив про можливість перетину державного кордону поза пунктом пропуску за грошову винагороду в розмірі 10000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погодились на запропоновані умови невстановленої особи, та виконуючи вказівки останнього, 15.09.2022 приблизно о 10:00 годині прибули на автомобілі до магазину «АТБ», що розташований за адресою: пров.Маяцький 2а, с.Великий Дальник, Одеського району, Одеської області.

У свою чергу ОСОБА_4 , запропонував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на належному йому транспорному засобі «Toyota Land Cruiser» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зустріти вказаних осіб біля магазину «АТБ», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та доставити їх за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Будучи необізнаним про вчинення ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб злочину, ОСОБА_5 погодився на вказане за грошову винагороду.

Так, в 10:00 годині, ОСОБА_5 зустрів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 біля магазину «АТБ», що розташований за адресою: пров. Маяцький 2а, с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області, та будучи обізнаними із способами та порядком перевірки транспортних засобів співробітниками правоохоронних органів та Державної прикордонної служби України, наказав останнім, сховатись у причепі транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» з метою недопущення виявлення вказаних осіб, працівниками поліції та Державної прикордонної служби України та доставив їх до місця мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де перебував ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , який прибув до адреси мешкання ОСОБА_4 , самостійно.

При цьому, попередньо було обумовлено, що грошові кошти які знаходяться в ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мають передаватись за незаконний перетин державного кордону України на території Республіки Молдова, особі яка їх має зустріти.

В подальшому, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовуючи автомобіль марки «Volkswagen Т4» д/з НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 доставив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , до ділянки державного кордону, розташованого близ селища Петрівка Болградського району Одеської області, де їх чекав громадянин Республіки Молдова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на автомобілі марки «Dacia Duster» д/з реєстрації Республіка Молдова НОМЕР_3 , незаконно перетнув Державний кордон України, з метою подальшого незаконного переправлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , через державний кордон України до Республіки Молдова.

Прибувши до зазначеного місця, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про необхідність подальшого пересування у бік державного кордону в пішому порядку та пересідати до автомобіля марки «Dacia Duster» д/з реєстрації Республіка Молдова НОМЕР_3 під керуванням якого знаходився громадянин Республіки Молдова ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виконуючи надані вказівки ОСОБА_4 , вийшли із транспортного засобу та попрямували до автомобіля марки «Dacia Duster» д/з реєстрації Республіка Молдова НОМЕР_3 , та належить ОСОБА_13 , який знаходився приблизно 30 м від лінії державного кордону України та Республіки Молдова, в зоні контрольованого прикордонного району ВСП « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».

Однак, зазначені незаконні дії ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 були викриті працівниками правоохоронних органів, після чого останні затримані на місці події.

В ході досудового розслідування 15.09.2022 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, затримано: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Республіки Молдова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 .

16.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

З метою переслідування підозрюваного збереження речових доказів, 15.09.2022, в період часу з 23 години 43 хвилини по 23 годину 51 хвилин, проведено обшук автомобіля марки «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведення обшуку вказаного автомобіля виявлено та вилучено: 1) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Skoda Octavia A5» серійний номер НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_4 , який упаковано до сейф-пакету №PSP8103687; 2) автомобіль марки «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_6 .

В подальшому, вищевказані речі та документи було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 16.09.2022.

Досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні проводилось СУ ГУНП в Одеській області.

Постановою прокурора 24.08.2022 визначено підслідність вказаного кримінального провадження за слідчими СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Слідчим СУ ГУ НП в Одеській області, який входить до слідчої групи СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, 16.09.2022 направлено слідчому судді Малиновського районного суду м. Одеси клопотання про накладення арешту на майно:автомобіль марки «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_6 .

20.09.2022 слідчий суддя Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_14 , розглянув вказане клопотання про арешт майна, за результатом виніс ухвалу про повернення клопотання прокурору для належного оформлення, зазначивши наявні, на думку слідчого судді, певні недоліки, визначивши строк для їх усунення в 72 години.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 , про повернення прокурору клопотання про арешт майна, отримано старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області 21.09.2022 та 22.09.2022 після усунення недоліків направлено до слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_15 23.09.2022 клопотання знов повернуто прокурору визначивши строк для їх усунення в 72 години,у зв`язку з тим, що не долучено до матеріалів клопотання ухвалу суду щодо дозволу на проведення обшуку автомобіля «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_6 .

Ухвала слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_15 від 23.09.2022 надійшла до прокуратури Одеської області 03.10.2022.

Крім того, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду ОСОБА_14 26.09.2022 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_6 .

Також у кримінальному провадженні 26.09.2022 прокурором визначено підслідність за Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, узв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 працює в ДП «Ізмаїльське лісове господарство» на посаді майстра лісу та є особою прирівняною до працівника правоохоронного органу, а тому на підставі п.1 ч.4 ст.216 КПК України вказане кримінальне провадження підслідне слідчим державного бюро розслідувань.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речового доказу, та з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

До суду надійшла заява про розгляд клопотання у відсутність прокурора.

Представник власника майна надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні клопотання та розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, дослідивши письмові заперечення представника власника майна, приходить до висновку що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Положеннями ст.ст.2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Також, слід зазначити, що у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається матеріалів клопотання прокурора, автомобіль марки «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Skoda Octavia A5» серійний номер НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_4 , який упаковано до сейф-пакету №PSP8103687, постановою слідчого від 16.09.2022 року визнано речовими доказами, у зв`язку із чим прокурор просить накласти арешт на вилучене майно.

Однак, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, прокурором жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, сам по собі факт визнання вилученого майна речовим доказом, не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто слідчим не доведено, що автомобіль марки «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер кузова НОМЕР_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Skoda Octavia A5» серійний номер НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_4 , були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні вказує, що вказане майно є доказом у кримінальному провадженні та підлягає спеціальній конфіскації, відповідно до ст.96-1 КК України.

Так,відповідно до ч.4 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до матеріалів клопотання не вбачається, що вказане майно було будь-яким чином використано для скоєння кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди. Вказані обставини не вбачаються та не відображені ні в клопотанні про накладення арешту, ні в інших матеріалах клопотання.

Крім того, у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, проте такий арешт може бути накладений при певних умовах.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як відповідно до матеріалів клопотання не вбачається, що вказане майно будь-яким чином використовувалося для скоєння вказаного кримінального правопорушення або було набуто в результаті його скоєння.

Таким чином, дії органів державної влади не відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання було свавільним і не задовольнило вимогу законності.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна.

На підставі викладеного, враховуючи, що прокурором не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000537 від 09.08.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1