28.03.2023
Справа № 642/960/23
Провадження № 1-кс/642/921/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000413 від 31.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно вилучене в ході затримання ОСОБА_6 , в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ; копію картки № 4895 фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_6 ; посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_2 , оскільки вказані предмети мають суттєве значення у кримінальному провадженні, як речові докази.

Як вбачається з наданого клопотання та додатків до нього, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, знаходиться кримінальне провадження № 0000413 від 31.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом начальника Головного Управління Національної поліції в Харківській області від 09.02.2021 № 76 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_6 переміщено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Вступаючи до лав Національної поліції України, 07.11.2015, ОСОБА_6 присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

У період збройного конфлікту, 01.04.2022, збройними силами країни агресора рф окуповано м. Ізюм Харківської області.

У період часу з 01.04.2022 більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на території міста Ізюм Харківської області, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Національної поліції України, з метою надання допомоги ворожій державі рф та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступив у контакт з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань рф.

В подальшому, у невстановленому місці, у невстановлені дату та час, ОСОБА_6 отримав від вказаних осіб пропозицію про співпрацю з представниками рф, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, тобто переходу на бік ворога, що виражалося у зайнятті ним посади в окупаційній адміністрації та здійсненні закликів до місцевого населення про перехід на бік ворога та запрошенні осіб на роботу до окупаційної адміністрації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 добровільно погодився активно співпрацювати з представниками окупаційної держави рф та у період часу з липня по серпень 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) був призначений окупаційною адміністрацією на посаду «начальник отдела природных ресурсов и экологии Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» з наданням робочого місця у адміністративному приміщенні, розташованому за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Покровська, 32.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, у серпні 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , знаходячись на території ринку м. Ізюм (Харківська область, м. Ізюм, в`їзд Ринковий, 3), у денний час доби, повідомив громадянину ОСОБА_8 про те, що обіймає посаду в окупаційній адміністрації та здійснив заклик до останнього перейти на бік ворога і також обійняти посаду в зазначеній адміністрації. При цьому, користуючись наданими повноваженнями, як представника окупаційної влади, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 про можливість «підібрати» йому посаду, проте, останній відмовився.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, 27.08.2022 ОСОБА_6 , діючи як «начальник отдела природных ресурсов и экологии Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области», у письмовій формі звернувся до «и.о. Главы Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области ОСОБА_9 » з проханням надати доступ до інформації про право власності на ставки та інші водні об`єкти на території Ізюмського району Харківської області, обґрунтовуючи це необхідністю проведення інвентаризації водних об`єктів.

Тобто, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримуючись присяги вірно служити Українському народу, забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади рф, з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території м. Ізюм Харківської області, здійснивши тим самим перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з рф, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинив діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

26.03.2023 у вказаному кримінальному провадженні, в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, затримано ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході затримання ОСОБА_6 добровільно видав: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ; копію картки № НОМЕР_3 фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_6 ; посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_2 .

Перелічені документи, видані ОСОБА_6 в ході затримання 26.03.2023, відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вони є матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, паспорт та копія картки платника податків підтверджують особу ОСОБА_6 саме як громадянина України (спеціальний суб`єкт складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України).

Посвідчення учасника бойових дій підтверджує залучення ОСОБА_6 до проведення антитерористичної операції, вказує на його досвід у її проведенні і, тим самим, свідчить про підвищений рівень суспільної небезпечності особи ОСОБА_6 , оскільки маючи відповідний статус визнаний державою, а також відповідні знання та навички, ОСОБА_6 , все ж таки, перейшов на бік ворога у період окупації м. Ізюм Харківської області.

З огляду на це, постановою слідчого від 26.03.2023 вони визнані речовими доказами.

Таким чином, необхідність арешту майна зумовлюється необхідністю забезпечення доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що майно може бути відчужене, приховане, знищене або пошкоджене.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував.

Суд, вислухавши думку прокурора та захисника, дослідивши надані матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено . У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Окрім вказаного, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).

Із матеріалів клопотання прокурора вбачається наявність правових підстав для накладання арешту на тимчасово вилучене майно.

Вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими ст. 167 ч. 2 п. 1 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході затримання ОСОБА_6 , в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, а саме: - паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 ; - копію картки № 4895 фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_6 ; - посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_2 , оскільки вказані документи мають суттєве значення у кримінальному провадженні, як речові докази.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали суду доручити слідчому Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1