Провадження № 1-кс/331/1210/2022
Справа № 331/4050/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що 02.11.2022, приблизно о 22 год. 30 хв., біля будинку 1 по вул. Святого Миколая в м. Запоріжжя, було зупинено автомобіль ЗАЗ «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , та при візуальному огляді в багажнику автомобіля біло виявлено речовину, схожу на наркотичну.

02.11.2022 слідчим проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої навпроти будинку №1 по вул. Святого Миколая у місті Запоріжжя. На ділянці місцевості розташований транспортний засіб ЗАЗ «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , в якому, відповідно до пояснень працівників патрульної поліції, знаходиться сумка, в якій може знаходитись наркотичні засоби. В ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено:

- транспортний засіб ЗАЗ «Lanos», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ЗАЗ «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що він є водієм таксі та працює на автомобілі «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , який йому надало підприємство. Так, 02.11.2022 на вказаному автомобілі перевозив пасажира. Під час руху по вул. Святого Миколая, біля будинку 1 він був зупинений працівниками поліції, та в багажнику його автомобіля було виявлено сумку та рюкзак, які належали пасажиру автомобіля ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 надавати будь-які письмові пояснення відмовився, та під час огляду пояснив, що він дійсно є пасажиром таксі, та що перед початком руху він поклав до багажника авто рюкзак, який йому належить, та сумку. При цьому пояснив, що йому не відомо, що саме знаходиться в сумці, так як він її знайшов.

З метою проведення слідчих дій, направлених на виявлення знаряддя злочину в салоні зазначеного транспортного засобу, подальшого призначення необхідних експертиз у кримінальному провадженні, та повного і неупередженого досудового розслідування, виникла необхідність на накладення арешту на зазначене майно яке згідно ст. 98 КПК України може бути речовими доказом по даному кримінальному провадженню.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

У статті 172 КПК України вказано, що клопотання слідчого про арешт майна, яке було тимчасово вилучене, може розглядатись без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Частиною 2 статті 170 КПК України закріплено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На теперішній час з метою проведення подальшого досудового розслідування, встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також збирання доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході проведення огляду місця події майно, а саме транспортного засобу, в якому може зберігатись знаряддя вчинення злочину, з подальшою можливістю повернення вилученого транспортного засобу законному власнику.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути клопотання без його участі та задовольнити в повному обсязі.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути клопотання без його участі, проти клопотання не заперечує.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Метою арешту майна є - збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. ( ч.2 ст. 170 КПК).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Матеріалами справи встановлено, що СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

В ході розслідування встановлено, що що 02.11.2022, приблизно о 22 год. 30 хв., біля будинку 1 по вул. Святого Миколая в м. Запоріжжя, було зупинено автомобіль ЗАЗ «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , та при візуальному огляді в багажнику автомобіля біло виявлено речовину, схожу на наркотичну.

02.11.2022 слідчим проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої навпроти будинку №1 по вул. Святого Миколая у місті Запоріжжя. На ділянці місцевості розташований транспортний засіб ЗАЗ «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , в якому, відповідно до пояснень працівників патрульної поліції, знаходиться сумка, в якій може знаходитись наркотичні засоби. В ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено:

- транспортний засіб ЗАЗ «Lanos», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ЗАЗ «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що він є водієм таксі та працює на автомобілі «Lanos» синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , який йому надало підприємство. Так, 02.11.2022 на вказаному автомобілі перевозив пасажира. Під час руху по вул. Святого Миколая, біля будинку 1 він був зупинений працівниками поліції, та в багажнику його автомобіля було виявлено сумку та рюкзак, які належали пасажиру автомобіля ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 надавати будь-які письмові пояснення відмовився, та під час огляду пояснив, що він дійсно є пасажиром таксі, та що перед початком руху він поклав до багажника авто рюкзак, який йому належить та сумку. При цьому пояснив, що йому не відомо, що саме знаходиться в сумці, так як він її знайшов.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами, серед іншого, є речові докази, документи.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторонам обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що по відношенню до зазначеного майна, існує сукупність правових підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без застосування тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном тобто арешту, як це передбачено ст.170 КПК України.

На підставі пояснень слідчого та матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на транспортний засіб ЗАЗ «Lanos», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вжиття судом заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначений автомобіль є запобіжним заходом проти порушення прав та законних інтересів сторін кримінального провадження, оскільки у випадку його приховування, пошкодження чи розпорядження ним, можуть настати вкрай негативні наслідки.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 117, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході огляду місця події, а саме ділянки місцевості біля будинку №1 по вул. Святого Миколая у місті Запоріжжя, а саме: транспортний засіб ЗАЗ «Lanos», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , з можливістю передання вказаного транспортного засобу на відповідальне зберігання законному власнику після проведення всіх необхідних слідчих дій.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1