УХВАЛА

Справа № 495/4048/21

Номер провадження 1-кп/495/430/2022

15 березня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відео конференції у залі суду м. Білгород-Дністровський клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обунуваченому по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0001441 від 01.09.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5

обвинувачений- ОСОБА_4

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, .

1. - Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 27 серпня 2020 року, в післяобідню годину, точний час встановити не надалось можливим, він перебував за місцем свого на той час проживання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де на протязі тривалого часу мешкав із своєю дружиною ОСОБА_7 . Також в квартирі окрім ОСОБА_4 перебували малолітні діти, які є рідними онуками дружини ОСОБА_4 ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом розмов із малолітніми дівчатами на статеву тему а також торкання їх статевих органів, реалізуючи котрий, він зайшов до спальної кімнати квартири, де на той час відпочивали потерпілі, малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ліг на диван до них. Далі ОСОБА_4 , будучи чітко обізнаним про їх малолітній вік, керуючись сексуальними спонуканнями, почав гладити дівчат, під час чого, засовував руку їм під нижню білизну торкаючись їх статевих органів, погладжуючи, також засунув палець у піхву, тим самим задовольняючи свою статеву пристрасть. Після чого вставши з ліжка вийшов із кімнати, попередньо наказавши потерпілим не розповідати про його дії бабусі, тобто дружині ОСОБА_4 ОСОБА_7 .

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в липні 2012 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував за місцем свого на той час проживання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де на протязі тривалого часу мешкав із своєю дружиною ОСОБА_7 . Також на той час в квартирі знаходилась онука ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Коли ОСОБА_4 перебував в кімнаті квартири там також знаходилась малолітня ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання статевих органів ОСОБА_10 , реалізуючи котрий, він, користуючись тим, що дружина ОСОБА_7 знаходиться в іншому приміщенні та не бачить, ОСОБА_4 засунув руку під нижню білизну ОСОБА_10 , почавши погладжувати, що тривало короткий час, після чого припинив.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в листопаді 2013 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував за місцем свого на той час проживання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де на протязі тривалого часу мешкав із своєю дружиною ОСОБА_7 . Також на той час в квартирі знаходилась онука ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зайшовши до приміщення кухні даної квартири ОСОБА_4 побачив, що до нього також зайшла малолітня ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання її статевих органів, реалізуючи котрий, він підійшов до неї та засунув руку під нижню білизну, почавши погладжувати, що тривало короткий час, після чого перестав, та сказав що б вона йшла до кімнати.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в листопаді 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував за місцем свого на той час проживання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де на протязі тривалого часу мешкав із своєю дружиною ОСОБА_7 . Також на той час в квартирі знаходилась онука ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проходячи по приміщенню коридору даної квартири до ОСОБА_4 підбігла малолітня ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання її статевих органів, реалізуючи котрий, він підійшов до неї та засунув руку під нижню білизну, почавши погладжувати, що тривало короткий час, після чого перестав, та сказав що б вона йшла до кімнати.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що на початку грудня 2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував за місцем свого на той час проживання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де на протязі тривалого часу мешкав із своєю дружиною ОСОБА_7 . Також на той час в квартирі знаходилась онука ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зайшовши до приміщення кухні даної квартири ОСОБА_4 побачив, що до нього також зайшла малолітня ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання її статевих органів, реалізуючи котрий, він підійшов до неї та засунув руку під нижню білизну, почавши погладжувати, що тривало короткий час, після чого перестав, та сказав що б вона йшла до кімнати.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 02 січня 2020 року, в ранкову годину, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , куди напередодні 01 січня 2020 року приїхав разом із своєю дружиною ОСОБА_7 в гості до дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та її родини. Коли ОСОБА_4 лежав на ліжку, до нього підійшла онука його дружини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та присіла на ліжко. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання її статевих органів, реалізуючи котрий, він засунув руку під нижню білизну ОСОБА_9 , почавши погладжувати, що тривало короткий час, після чого перестав, однак продовжуючи свій умисел, він взявши рукою руку ОСОБА_9 , підніс її до пахової області, та засунувши собі під нижню білизну сказав що б вона доторкнулась його статевого члену, після чого припинив свої злочинні дії.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що березні 2020 року, в ранкову годину, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , куди напередодні приїхав разом із своєю дружиною ОСОБА_7 в гості до дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та її родини. Коли ОСОБА_4 лежав на ліжку, до нього підійшла онука його дружини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та присіла на ліжко. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання її статевих органів, реалізуючи котрий, він засунув руку під нижню білизну ОСОБА_9 , почавши погладжувати, що тривало короткий час, після чого припинив свої злочинні дії.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що на початку червня 2020 року, в обідню годину, точну дату та час при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, він перебував за місцем свого на той час проживання, а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де на протязі тривалого часу мешкав із своєю дружиною ОСОБА_7 . Також на той час в квартирі знаходилась онука ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Коли ОСОБА_4 перебував в кімнаті квартири де також знаходилась малолітня ОСОБА_8 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом торкання статевих органів ОСОБА_8 , реалізуючи котрий, він, користуючись тим, що дружина ОСОБА_7 знаходиться в іншому приміщенні та не бачить, а ОСОБА_8 спала, ОСОБА_4 засунув руку під нижню білизну ОСОБА_8 , почавши погладжувати, що тривало короткий час, та після того як вона проснулась, припинив свої злочинні дії.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 15 ч.1 ст.1 Закону визначено, що сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року (справа №453/225/19, провадження №51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з вчиненням домашнього насильства у формі сексуального насильства.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені нетяжкого кримінального правопорушення, а саме : вчинення розпусних дій щодо малолітної особи,вчиненої членом сем*ї яке відповідно до ч.2 ст.156 КК України карається позбавленням волі на строк від п*яти до 8 років.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 може залишити межи території України з метою уникнення кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні нетяжкого кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуває у середньому віці, має задовільний стан здоров`я, ранішене судимий , не має нерухомого та рухомого майна на території міста та району, а також той факт, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам прокурор просив клопотання задовольнити та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 в Ізмаїльській установі виконання покарань № 22 УДДУВП в Одеській області, без внесення застави.

2 - Доводи сторін.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який вид запобіжного заходу цілодобовий домашній арешт.

3 - Мотивація суду.

Білгород-Дністровським міськрайонним судом у закритому судовому засіданні розглядається клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001441 від 01.09.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України

Вивчивши матеріли клопотання, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити,скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинувачених.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

За змістом ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою обрання запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч.2 ст.177 КПК України). Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.2 ст.8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

.

Метою обрання запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Стосовно продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

3.1 - Наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор.

Суддя оцінює наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Сторона обвинувачення зазначає, що існують підстави вважати, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків, та потерпілих;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Прокурором зазначено, що наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовує необхідність застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, спробам незаконного впливу на осіб, котрі допитані у кримінальному провадженні в якості потерпілих та свідків, а їх показання мають суттєве значення як доказ, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Як зазначено ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що існує ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Як зазначено в абзаці 36 Рішення ЄСПЛ по Справі «Москаленко проти України»

(Заява № 37466/04) від 20.05.2010 суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень, державні органи можуть виправдано вважати, що такий ризик існує.

Звертаючись із вказаним клопотанням, прокурор в обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , що є ризик того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, як мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, оцінивши тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 та ймовірного покарання та конкретні обставини кримінального правопорушення, враховуючи наявні та встановлені судом ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, а також наявними у суду відомостями про те що неповнолітні потерпілі разом з їх законними представниками залишили місце свого постійного мешкання в Україні та перебувають з моменту початку бойових дій у Німеччіні та Польші відповідно,про що є відповідні відомості з Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та унеможливить ризики передбачені ст. 177 КПК України, оскільки суд вважає що передбачені ст. ст. 177,178 КПК України ризики, а саме : спроби з боку обвинуваченого незаконного впливу на осіб, котрі допитані у кримінальному провадженні в якості потерпілих та свідків, та їх показання мають суттєве значення як доказ, та спроби знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення на час розгляду клопотання перестали існувати.

Суд вважає, що з урахуванням кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 обставин його вчинення, належний контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під цілодобовим домашнім арештом.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні зобов`язання:

- прибувати за кожною вимогою до суду,

- не відлучатися із населеного пункту, де він проживає - смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району Одеської області без дозволу суду

- утримуватися від спіілкуванняя із потерпілим та свідками,

- здати на зберігання в Білгород-Дністровський РВ ГУНП в місті Білгород-Дністровський Одеська область свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи,що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну,

- носити електронний засіб контролю.

3.2 - Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтовуючи необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід зазначити, що обрання більш м`якої міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки не є доцільним, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, може призвести до вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що під час розгляду клопотання прокурором не доведені ризики того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, не доведена необхідність обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не наведені достатні докази щодо існування можливості переховування обвинуваченого від суду, а отже такі ризики не є «достатніми» та «відповідними».

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати своє місце проживання за адресою: квартира АДРЕСА_3 , строком на 2 місяці , тобто до 15 травня 2023 р. включно.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні зобов`язання

- прибувати за кожною вимогою до суду,

- не відлучатися із населеного пункту,де він проживає та місця проживання за адресою : квартира АДРЕСА_3 без дозволу суду,

- утримуватися від спілкуванняя із потерпілим та свідками,

- здати на зберігання в Білгород-Дністровський РВ ГУНП в місті Білгород-Дністровський свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну,

-носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого - Білгород-Дністровський РВ ГУНП в місті Білгород-Дністровський.

Строк дії ухвали припиняє свою дію 16 травня 2023 року.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти з зала суду негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1