Провадження № 1-кп/761/602/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 191 001 000 068 88 від 19.07.2019, у якому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сватове Луганської області, громадянка України, українка, з середньою освітою, яка офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, не судима,

обвинувачується за ч. 1 ст. 115 КК України

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Строк дії застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжений по 05.02.2023, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе, прокурор просив продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики неналежної поведінки обвинуваченої, зокрема, переховування від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися та продовжують існувати у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачена заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки наполягала на необґрунтованість наведених державним обвинуваченим ризиків, тому просила змінити запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, наполягаючи на безпідставності тривалого утримання її підзахисної під вартою, тому наполягала на зміні запобіжного заходу.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частиною 1 статті 331 КПК України визначено, що суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 вказаної статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до особи менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) - є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого особа обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Конвенції, тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

Також, у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.

З наведеного витікає, що для обґрунтованості рішення щодо подальшого тримання особи під вартою суд має керуватись принципом пропорційності, який передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним (Ріш. Конституційного суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009), тобто має зіставити аргументи «за» та «проти» звільнення такої особи.

Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_7 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання обвинуваченої від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Як зазначено у Рішенні ЄСПЛ «Александр Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими у судовому засіданні доказами.

У своєму рішенні у справі «Мерчеп проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив, що в деяких випадках стосовно особливо тяжких злочинів великого значення набувають характер і тяжкість висунутих обвинувачень, які свідчать проти звільнення особи та на користь тримання його під вартою.

Отже, суд, оцінюючи наявність реальної небезпеки для суспільства у разі застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням її під вартою, має дослідити обставини справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих обвинуваченій дій.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вступила у словесний конфлікт зі своїм знайомим ОСОБА_8 , під час якого у ОСОБА_7 сформувались особисті неприязні відносини та виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

З обвинувального акту вбачається, що у подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті з мотиву особистих неприязних стосунків, взяла предмет, що має колюче-ріжучі властивості, а саме - кухонний ніж, наблизилась до ОСОБА_8 та нанесла останньому зазначеним предметом не менше одного удару в область передньої поверхні лівої грудної частини тулуба останнього, тобто в ділянку, де знаходяться життєво важливі органи людини.

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_8 спричинена горизонтальна колото-різана рана на передній поверхні грудної частини тулуба зліва, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_8 .

Отже, характер інкримінованих обвинуваченій дій, що полягали у свідомому, умисному заподіянні іншій особі смерті, свідчить про небезпідставність висновку про наявність високої ймовірності вчинення обвинуваченою позапроцесуальних дій з метою переховування від суду.

Викладене, на переконання суду, свідчить про актуальність ризику переховування обвинуваченої від суду, з метою уникнення покарання.

Крім того, враховуючи, що обвинувачена не має офіційного та стабільного джерела доходу, суспільно корисною працею не займалась, не виключено, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , призвів до загибелі людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою по 23 березня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3