ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/766/23 Справа № 171/382/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2022 року, якою було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000024 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свіслочь Пуховичського району Мінської області Республіки Білорусь, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше судимого: 1) вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2014 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки; 2) вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі, 10.08.2020 звільнений з Синельніківської ВК № 94 по відбуттю строку покарання, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

на шістдесят днів, тобто до 16.02.2023 року включно, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000024 від 10.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16.02.2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що наведені в ухвалі ризики не підтверджуються матеріалами провадження, більша частина свідків допитана, тому ризик впливу на свідків не має актуальності. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав доповнення до своєї апеляційної скарги, в яких вказує, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу саме клопотання він не отримував, у зв`язку з чим порушено його право на захист. Просить ухвалу скасувати.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 оскаржується питання продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів переглядає оскаржуване рішення виключно в цій частині.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи 19.12.2022 року під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні. При цьому, суд врахував те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрювався, а наразі обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким та передачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що вказує на недостатньо міцні соціальні зв`язки.

Посилання сторони захисту на безпідставність відмови у задоволенні їх клопотань про зміну запобіжного заходу не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст. 422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Посилання обвинуваченого в доповненнях до його апеляційної скарги щодо порушення права на захист, яке полягає в ненаданні копії клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними з огляду на наступне. Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений користувався правовою допомогою свого захисника, фактично клопотання прокурора було озвучено під звукозапис, тому колегія суддів вважає дані доводи обвинуваченого безпідставними.

Відносно доводів обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 колегія суддів вказує на наступне.

Ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків в рамках даного кримінального провадження залишається сталим, адже вони всі мешкають у одній місцевості, попри те, що певні свідки допитані судом безпосередньо, до кінця судового розгляду в суді першої інстанції можливе повернення на стадію допиту цих свідків знову, а тому обвинувачений, у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, може вжити протиправних заходів з метою помсти/залякування свідків.

Ризик переховування є актуальним з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Крім того, застосування домашнього арешту в період військового стану є недоречним з огляду на задіяння підрозділів поліції в операції з оборони України.

Ризик вчинення нового кримінального правопорушення обвинуваченим підтверджується тим, що раніше ОСОБА_8 був судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, не має постійного місця роботи, у зв`язку з чим, звільнившись з установи попереднього ув`язнення, може продовжити протиправну діяльність з метою незаконного збагачення.

Суд першої інстанції обгрунтовано вирішив, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст.ст. 3, 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2022 року, якою було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000024 відносно ОСОБА_8 на шістдесят днів, тобто до 16.02.2023 року включно - залишити без змін.

Судді: