ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/4587/22 Номер провадження 11-кп/814/1292/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 25 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2022 року за №0000300, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 січня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз

07 жовтня 2019 року Галицьким районним судом м. Львів за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99 240 гривень, і в разі її внесення покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти зазначеним вище ризикам.

Урахувавши положення ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд першої інстанції визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 99 240 гривень, дійшовши висновку, що такий її розмір зможе забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на останнього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 25 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби або зменшити розмір застави, визначивши його в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, працює водієм, має: постійне місце проживання, на утриманні двох малолітніх дітей, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває; пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є необґрунтованим і невмотивованим.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 26 липня 2022 року приблизно о 23 годині 22 хвилини по АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану, діючи повторно, намагався таємно викрасти з належного ФОП « ОСОБА_9 » терміналу самообслуговування «Easy Pay» грошові кошти в сумі 2 985 гривень, однак з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу ОСОБА_8 , який неодноразово судимий, розлучений, не працює, не має: законних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків.

З огляду на те, що обвинувачений попередньо 14 разів засуджувався за вчинення злочинів, у тому числі проти власності, доводи захисника про відсутність у ОСОБА_8 судимостей позбавлені підстав.

Окрім того, твердження апелянта щодо працевлаштування обвинуваченого та наявність у нього у зв`язку з цим утриманців не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й у суді апеляційної інстанції. Усупереч аргументам захисника встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину проти власності, вчиненого повторно, з використанням найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, що має високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту в нічний період доби, як просить захисник.

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з оцінкою доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Водночас, продовживши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому, як альтернативний запобіжний захід, заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка за своїм розміром є наближеною до мінімальної згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Визначений же розмір застави з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, даних про особу обвинуваченого, у співставленні з рядом таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, здатен забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків і не становить «особистий надмірний тягар» для останнього, а тому підстави для зменшення розміру застави, про що порушує питання захисник, відсутні.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 25 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4