Справа № 404/6134/17
Номер провадження 1-кп/404/377/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Кропивницький в режимі відео конференц зв`язку обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005517 від 28.09.2017 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.307 ч.2, ст.309 ч.1 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 в порушення вимог Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" №60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними" №62/95-ВР від 15.02.1995, виник умисел спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, для особистого вживання, без мети збуту.

В подальшому реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 у невстановленому місці та не установлений час придбав особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований». Після чого, останній продовжуючи свій злочинний умисел придбаний «опій ацетильований», залишив зберігати за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , без мети збуту, тим самим вчинив незаконне зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено.

В подальшому, 17.08.2017 року слідчим СВ Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0005517 на підставі Ухвали від 15.08.2017 р. виданої слідчим суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 10:50 годин до 12:00 годин проведено обшук домоволодіння. В ході проведення обшуку за вищевказаною адресою, було виявлено шприци з голками із залишками речовини темно-коричневого кольору всередині, яка відповідно до висновку судової експертизи матеріалів, речовин і виробів №1066 від 28.09.2017 р., являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», загальною масою, в перерахунку на суху речовину 0,0241 грама, обіг якого заборонено, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав, без мети збуту.

В ході судового розгляду захисник, адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підзахисного ОСОБА_6 заявила клопотання в якому просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.309 ч.1 КК України, який відноситься до кримінального проступку, з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, та закрити провадження у справі.

Обвинувачений підтримав внесене її захисником клопотання та просив його, ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а провадження у справі закрити.

Прокурор не заперечив проти задоволення клопотання захисту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання по суті, суд приходить до такого висновку.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 ч.1 КК України у відповідності до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За загальним правилом, перебіг зазначених у законі строків давності є підставою обов`язкового звільнення від кримінальної відповідальності.

Чинним кримінально-процесуальним законодавством передбачено, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49, 106 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

За наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого суд ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (провадження №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо)… Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство... При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року (провадження № 51-9040 км 18) на підставі аналізу положень ч.1 ст.281 КПК колегія суддів дійшла висновку, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Судом встановлено, що строки давності спливли, обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, строки давності обчислені правильно і обставини, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України дійсно настали.

Судом обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено і останньому зрозуміло, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, тобто не свідчить про його виправдання, оскільки провадження припиняється не за відсутності події злочину й не за відсутності в діянні особи складу злочину, а внаслідок збігу строку давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочин.

При цьому захисник, адвокат ОСОБА_5 і її підзахисний ОСОБА_6 підтримали клопотання про звільнення його, ОСОБА_6 від кримінальної відповідності саме з вказаних підстав та просять закрити провадження у справі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст.49 КК України за згодою обвинуваченого є обов`язком суду, ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ст.309 ч.1 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження має бути закрите на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Процесуальні витрати слід віднести за рахунок держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Разом з тим, в ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, викликавши у судове засідання осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Також, державний обвинувач просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання його під вартою, пославшись на ті обставини, що ризики встановлені в ході досудового розслідування не відпали та до теперішнього часу продовжують існувати.

Заслухавши прокурора, який просив суд продовжити термін дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника, які не заперечили проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, при цьому заперечували проти продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, мотивуючи його відсутністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.5 ч.1, ч.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обгрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст.5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Так, у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, ЄСПЛ вказав, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Інших клопотань, заяв під час підготовки до судового розгляду від учасників судового провадження не надійшло.

Підстави для прийняття рішення, передбаченого ст.314 ч.3 п.п.1-4 КПК України, відсутні: обвинувальний акт складений згідно з вимогами норм КПК України; кримінальне провадження підсудне Кіровському районному суду м. Кіровограда; підстави для закриття провадження відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.ст.314-316 КПК України завершити підготовку до судового розгляду та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню.

З дотриманням вимог ст.331 КПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 закінчується 14.01.2023 року, а розгляд судового провадження на даний час лише розпочався.

У той же час, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні низки умисних кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Вказані обставини в сукупності свідчать про можливість обвинуваченим ОСОБА_6 переховуватися від суду, що є ризиком відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу, суд також приймає до уваги те, що ОСОБА_6 є працездатною особою, інвалідності немає, неодружений, дітей на утриманні також не має, а тому на думку суду застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинувачений не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 має реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж судовому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень, є підставою вважати, що найбільш ефективним запобіжним заходом відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та таким, який забезпечить неупередженість повноту та всебічність процесу судового розгляду в даному випадку, буде тримання під вартою з ізоляцією від суспільства, що відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Між тим, доказів на підтвердження позиції сторони захисту не надано та у судовому засіданні також не досліджувалися.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну її підзахисному ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів пов`язаних зі збутом наркотичних засобів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав вважати, що для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора, обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити раніше застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та з врахуванням матеріального стану обвинуваченого із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

На думку суду саме такий розмір застави є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, відповідає доведеним у справі ризикам та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відтак, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали обвинувального акту, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а також те, що на території України введено воєнний стан, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 , слід продовжити строк тримання під вартою на два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284-286, 331, 369-372, 392 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підзахисного ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0005517 від 28.09.2017 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині пред`явленого обвинувачення за ст.309 ч.1 КК України, та звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності заст.309 ч.1 КК України на підставі ст.49 КК України, - задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ст.309 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів за проведення: судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №1066 від 28.09.2019 року у розмірі 742 гривень 20 копійок, - віднести за рахунок держави.

Речові докази:

- спец.пакет експертної служби №3065001, в якому міститься особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», загальною масою 0,0248 грама, що знаходиться на зберіганні в камері схову Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, - знищити.

Призначити до судового розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005517 від 28.09.2017 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.307 ч.2 КК України, на 14.02.2023 року об 14.00 год., суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі №6 Кіровського районного суду м. Кіровограда.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну її підзахисному ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, тобто з 19.12.2022 року до 19.02.2023 року, включно.

При цьому, визначити обвинуваченому ОСОБА_6 - двадцяти (20) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 49 620 гривень (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять гривень), яка ним або заставодавцем може бути внесена на депозитний рахунок UA0002505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області , банк отримувача ДКСУ місто Київ; код банку отримувача МФО 820172, призначення платежу: «застава за ОСОБА_6 у справі №404/6134/17; 1-кп/404/377/22, Кіровський районний суд міста Кіровограда, із зазначенням анкетних даних особи, яка вносить заставу».

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 з-під варти звільнити.

У разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 - прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України, у разі наявності таких.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Кіровограда. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала в частині закриття кримінального провадженнята звільнення від кримінальної відповідальності може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Кіровограда протягом семи днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_9 ОСОБА_10