Номер провадження: 11-кп/813/1843/22
Справа № 496/1576/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року у кримінальному провадженні №0000010, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку відраховувати з 27 липня 2022 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, смерть потерпілого, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 07 січня 2019 року приблизно о 11:15 годині грубо порушив пункти: 2.3. б); 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., які зобов`язують водія: п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»
Так, 07 січня 2019 року приблизно о 11:15 годині ОСОБА_8 в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Sens реєстраційний знак НОМЕР_1 , рухався по горизонтальному, асфальтобетонному, вкритому катаним снігом, дорожньому покриттю автодороги «Одеса-Кучурган», на якій організований двосторонній рух, та проїзна частина має по одній смузі руху в обох напрямках, з боку с.Кучурган в напрямку м. Одеса, на 22 км. + 400 м. вказаної автодороги вкрай уважним не був, дорожню обстановку не врахував, безпечної швидкості руху не обрав, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, не впорався з керуванням та допустив неконтрольований виїзд на смугу зустрічного руху вліво, де скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf реєстраційний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку по своїй правій смузі проїзної частини зі швидкістю 60 км/год.
В результаті ДТП пасажирці автомобіля Daewoo Sens реєстраційний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було спричинено тяжкі тілесні ушкодження від яких вона померла.
Пасажирці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Пасажирці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Пасажирці автомобіля Volkswagen Golf реєстраційний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. В іншій частині просить вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій останнього, прокурор у той же час вказує, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини правопорушення, а саме грубі порушення ОСОБА_8 вимог ПДР України та те, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_10 померла, а потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження.

На думку прокурора, ОСОБА_8 , з огляду на характер і обсяг допущених грубих порушень ПДР, кількість потерпілих, має бути призначене також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Натомість суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, не обґрунтував, які саме обставини стали підставою не призначати таке покарання.

Мотиви суду.
Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд судом першої інстанції було проведено у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України є вірною.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення додаткового покарання, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Тобто, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і вирішення цього питання законодавець відніс на розсуд суду, в залежності від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, наслідків, які настали, тощо.

В кожному конкретному випадку судом можуть бути враховані індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, а також позиція потерпілого про призначення покарання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо можливості призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, зазначив, що враховує його значення для запобігання вчиненню нових злочинів, характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, наслідки вчиненого та поведінку після вчинення злочину.

Разом із цим, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд не в повній мірі врахував наведені обставини щодо можливості призначення додаткового покарання та її міри, про що вірно вказав в апеляційній скарзі прокурор.

Апеляційний суд вважає, що обставини, які були встановлені судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому покарання, спосіб і обстановка вчинення необережного кримінального правопорушення свідчать, що ОСОБА_8 не є суспільно небезпечною особою, разом із цим грубе порушення ним ряду правил дорожнього руху вказує на його легковажне ставлення до дотримання ПДР під час керування транспортним засобом. При цьому такі порушення ПДР призвели до смерті однієї потерпілої та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості трьом іншим потерпілим.

Таким чином, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, враховуючи відомості про особу ОСОБА_8 який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілої ОСОБА_7 щодо недоцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, з огляду на те, що як під час судового, так і під час апеляційного розгляду не було встановлено даних на підтвердження того, що обвинувачений потребує постійного користування транспортним засобом, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, необхідно також визначити справедливий розмір такого покарання.

Вищенаведені обставини та дані в їх сукупності дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами на строк 2 роки буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку, враховуючи дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також грубі порушення Правил дорожнього руху України, які допущені обвинуваченим та призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків, а саме заподіяння смерті потерпілій та тілесних ушкоджені іншим потерпілим.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, оскільки в даному конкретному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ч.15 ст.615, ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4