Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1042/2023 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 376/603/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сквирського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000036 від 28 березня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сквира Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 07 червня 2022 року Сквирським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сквирського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Сквирського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Застосовано до ОСОБА_7 ст. 75 КК України і звільнено його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 2 (два) роки, та покладено на нього обов`язки, що передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом вирішено питання щодо речового доказу і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи прямий умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання бойового припасу та вибухових пристроїв, на початку березня 2022 року біля провалля, розташованого по вулиці Кібенка в місті Сквирі, знайшов - незаконно придбав ручну осколочну гранату Ф-1, яку переніс до місця свого проживання та, усвідомлюючи те, що граната відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв, незаконно зберігав її за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 28 березня 2022 року в період часу з 13 години 26 хвилин до 15 години 12 хвилин в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 працівниками поліції було виявлено та вилучено підривач типу «УЗРГН» із маркуванням на зовнішній стороні «15-75 УЗРНГН» та корпус гранати «Ф-1», які ОСОБА_7 незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність установлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 у його вчинення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок змінити та виключити з його резолютивної частини після призначення покарання за ч. 1 ст. 263 КК України посилання про застосування положень ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. А саме вказує на те, що суд повинен був застосувати один раз положення ст. 75 КК України тільки після призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися. Захисник ОСОБА_9 подав до апеляційного суду клопотання, в якому просив проводити судовий розгляд без нього та обвинуваченого.

За таких обставин та відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів і вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються виходячи із визначених у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України правил.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, що в апеляційній скарзі не заперечується також.

Фактично не оспорюється апелянтом і призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням попереднього вироку Сквирського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та рішення суду про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку неправильно двічі застосував до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, зайве застосувавши її після призначення покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, є слушними.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч. 1 ст. 70 КК України).

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуде повністю або часткового за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу (ч. 4 ст. 70 КК України).

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначенні розділом ХІІ Загальної частини КК України.

Зокрема, приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А саме, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Аналіз наведених норм кримінального закону свідчить про те, що ст. 75 КК України поширює свою дію і на осіб, засуджених за сукупністю кримінальних правопорушень. У разі визнання особи винуватою у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру.

Однак, в порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції у вироку призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнив від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, після чого призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Сквирського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, у виді позбавлення волі на строк 3 роки і знову застосував ст. 75 КК України та звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Тобто, суд неправильно застосував ст. 75 КК України після призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки в даному випадку вона підлягала застосуванню лише після призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Зважаючи на наведене, вирок суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України з виключенням з його резолютивної частини рішення про застосування ст. 75 КК України після призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Сквирського районного суду Київської області від 19 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суду про застосування ст. 75 КК України після призначення покарання за ч. 1 ст. 263 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4