УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня2023 року

м. Київ

справа № 720/592/20

провадження № 51-1444 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2023 року,

встановив:

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , рішення щодо якого не оскаржуються.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2023 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року змінено в частині стягнення процесуальних витрат. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по 628, 04 грн. за проведення судово-медичних та автотоварознавчих експертиз. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанцій щодо нього.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 вказує на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Одночасно засуджений вказує, що в судовому засіданні було достовірно і об'єктивно встановлено, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 355 КК України.

При цьому засуджений в обґрунтування його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

Водночас засуджений, оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, посилається на суворість призначеного йому покарання, при цьому не наводить належного обґрунтування, у чому саме полягає явна несправедливість призначеного йому покарання, з урахуванням положень ст. 414 КПК України, чим допускає протиріччя.

Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом рішень суду першої та апеляційної інстанцій згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 420 цього Кодексу.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3