ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8436/18 Номер провадження 11-кп/814/510/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000065 за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 Харківської області ОСОБА_6 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року ,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Луганськ, українку, громадянку України, із вищою освітою, заміжню, не працюючу, маючу на утриманні дві неповнолітні дитини, одна з яких є особою з інвалідністю, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та виправдано.

Цивільний позов залишено без розгляду.

ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України при таких обставинах.

Відповідно до довідки від 28.10.2014 р. № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_8 05.10.2014 року переїхала з тимчасово окупованої території з м. Луганська з доньками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до нового місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

20.05.2015 року, 06.11.2015 року та 05.05.2016 року у денний час доби, ОСОБА_8 зверталась до адміністративного приміщення Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 38-Г, з письмовими заявами для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, право на отримання якої передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Переслідуючи корисливі мотиви, шляхом обману працівників вказаної установи, відповідальних за прийом документів, з метою отримання з державного бюджету грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та регіонів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, умисно не зазначила в заявах для призначення вказаного виду допомоги від 06.11.2015 та від 05.05.2016 відомості про наявність у її власності квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу №3876 від 20.08.2015 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 , а саме в графі: «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції», відповіла «ні».

Відомості, зазначені в даних заявах, мали суттєве значення при прийнятті рішення про призначення, нарахування та виплату вказаного виду грошової допомоги.

На підставі заяв від 20.05.2015 року, 06.11.2015 року та 05.05.2016 року, рішеннями про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 28.04.2015 року, 18.11.2015 року та 02.06.2016 року обвинуваченій призначено соціальну допомогу за періоди: з 28.04.2015 року по 27.10.2015 року, з 28.10.2015 року по 27.04.2016 року та з 05.05.2016 року по 27.10.2016 року у розмірі 2210 грн. 00 коп. щомісячно.

Рішенням про припинення допомоги переміщеним особам на проживання від 12.10.2016 р. ОСОБА_8 припинено виплату у зв`язку із виявленням уповноваженим органом подання недостовірної інформації згідно вимог п. 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, на підставі вищевказаних заяв ОСОБА_8 було призначено та виплачено грошові кошти щомісячно в якості щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2015 року по 31.10.2016 року в розмірі 2210 грн. 00 коп. щомісячно, а всього на загальну суму 30 433 грн. 84 коп.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, місцевий суд мотивував своє рішення відсутністю суб`єктивної сторони кримінального правопорушення і зазначив, що характер дій ОСОБА_8 свідчить про те, що вона, звернувшись за допомогою, добросовісно помилялася щодо правомірності своїх дій, оскільки зазначила адресу нового житла, але не зазначила про наявність на нього права власності.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити обвинувальний вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України просить звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

За змістом ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку, зокрема, є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Така невідповідність згідно зі ст. 411 КПК України має місце, зокрема, тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а також коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок у випадку скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

У судовому засіданні як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнала. Вказала, що вона не мала умислу на приховування факту придбання квартири та на заволодіння державними коштами. Пояснила, що коли вона вперше заповнювала заяву на призначення допомоги, то квартири ще не мала, а в подальшому автоматично переносила дані з цієї заяви у наступні. Заяви заповнювала неуважно, оскільки на неї вдома чекала дитина. Зазначила, що змінила місце проживання, про що повідомила орган соціального захисту, проте запитання у чиїй власності перебуває квартира, їй ніхто не задавав. Просить звернути увагу, що після того, як вона дізналася про незаконно нараховану суму переплати, то одразу повернула кошти на рахунок центру по нарахуванню допомоги.

У той же час, винуватість ОСОБА_8 доводиться дослідженими безпосередньо під час апеляційного розгляду належними та допустимими доказами.

З довідки № від 28.10.2014 вбачається, що ОСОБА_8 перемістилася з тимчасово окупованої території (м. Луганськ) у м. Харків за адресою: кв. АДРЕСА_3 , разом з двома особами, які не досягли 18-ти річного віку.

Відповідно до рішень про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 04.11.2014 та від 11.06.2015 органом соціального захисту вирішено призначити ОСОБА_8 на підставі її заяв від 28.10.2014 та від 20.05.2015 допомогу з 28.10.2014 по 27.04.2015 та з 28.04.2015 по 27.10.2015 у сумі 2 210 грн. щомісячно.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.08.2015 нотаріусом на підставі договору купівлі-продажу №3876, виданого 20.08.2015, було зареєстровано право власності ОСОБА_8 на квартиру загальною площею 70,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У заявах від 06.11.2015 та від 05.05.2016 про продовження виплати допомоги ОСОБА_8 власноручно зазначила інформацію щодо відсутності змін, які впливають на призначення допомоги, а саме відсутність у її володінні та членів її сім`ї житлового приміщення та коштів на депозитному банківському рахунку, також зазначила номер поточного рахунку, на який потрібно перераховувати допомогу, та розписалася у тому, що проінформована щодо можливої перевірки інформації, зазначеної у заяві та доданих до неї документах.

Рішеннями про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 18.11.2015 та від 02.06.2016 органом соціального захисту призначено допомогу ОСОБА_8 з 28.10.2015 по 27.04.2016 та з 05.05.2016 по 27.10.2016 у сумі 2 210 грн. щомісячно.

Відповідно до п.6 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», що діяла станом на момент вчинення правопорушення, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується актом технічного стану.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 16 листопада 2020 року (справа № 159/3357/18) зазначено, що відповідно до статті 190 КК, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Неповідомлення (незазначення) відомостей про наявність нерухомого майна як спосіб отримання соціальних виплат (допомоги) є одним із різновидів обману, що характеризується документальною (письмовою) формою та проявляється через пасивну поведінку особи, котра не повідомляє обов`язкової за законом інформації.

Тому, суд першої інстанції ухвалюючи виправдувальний вирок, помилково зробив висновок про відсутність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, оскільки ОСОБА_8 , звертаючись до Управління соціального захисту населення з письмовими заявами від 06.11.2015 та 05.05.2016 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не зазначила відомостей про наявність у її власності квартири, а зазначена обвинуваченою у заяві інформація про зміну фактичного місця проживання не може свідчити про наявність у діянні обвинуваченої добросовісної помилки.

Крім того, у графі «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції» обвинувачена 06.11.2015 та 05.05.2016 власноручно зазначила про відсутність зазначеної нерухомості, про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, та засвідчила особистим підписом ознайомлення з попередженням щодо можливої перевірки органами соціального захисту інформації, зазначеній у заяві та доданих до неї документах.

Висновок місцевого суду про добросовісну помилку з боку ОСОБА_8 об`єктивно не підтверджено жодним доказом.

Крім того, у своєму рішенні місцевий суд зазначив, що ОСОБА_8 повністю відшкодувала надмірно нараховану та виплачену допомогу. Проте з огляду на положення частини 1 статті 61 Конституції України, частини 1 статті 2, частин 1,3 статті 3 КК України саме по собі встановлення в Законі № 1768-ІІІ механізму повернення органу соціального захисту надміру виплачених коштів не виключає притягнення особи до кримінальної відповідальності за шахрайство відповідно до ст. 190 КК України.

Отже, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення за таких обставин.

Відповідно до довідки від 28.10.2014 р. № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_8 05.10.2014 року переїхала з тимчасово окупованої території з м. Луганська, разом з доньками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до нового місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

20.05.2015 року, 06.11.2015 року та 05.05.2016 року у денний час доби, ОСОБА_8 зверталась до адміністративного приміщення Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 38-Г, з письмовими заявами для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, право на отримання якої передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення.

Переслідуючи корисливі мотиви, шляхом обману працівників вказаної установи, відповідальних за прийом документів, з метою отримання з державного бюджету грошових коштів, у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та регіонів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, умисно не зазначила в заявах для призначення вказаного виду допомоги від 06.11.2015 та від 05.05.2016 відомостей про наявність у її власності квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу №3876 від 20.08.2015 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 . А саме в графі: «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції», відповіла «ні». Відомості, зазначені в даних заявах, мали суттєве значення при прийнятті рішення про призначення, нарахування та виплату вказаного виду грошової допомоги.

На підставі заяв від 20.05.2015 року, 06.11.2015 року та 05.05.2016 року, рішеннями про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 28.04.2015 року, 18.11.2015 року та 02.06.2016 року обвинуваченій призначено соціальну допомогу за періоди: з 28.04.2015 року по 27.10.2015 року, з 28.10.2015 року по 27.04.2016 року та з 05.05.2016 року по 27.10.2016 року у розмірі 2210 грн. щомісячно.

Рішенням про припинення допомоги переміщеним особам на проживання від 12.10.2016 р. ОСОБА_8 припинено виплату у зв`язку із виявленням уповноваженим органом подання недостовірної інформації згідно вимог п. 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі па оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, на підставі вищевказаних заяв, що містили недостовірну інформацію, ОСОБА_8 було призначено та виплачено грошові кошти в якості щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2015 року по 31.10.2016 року в розмірі 2210 грн. 00 коп. щомісячно, а всього на загальну суму 30 433 грн. 84 коп.

Апеляційний суд кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України в редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення оскільки встановлено, що ОСОБА_8 заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі. За п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, й до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення в період з 01.09.2015 по 31.10.2016.

У даному кримінальному провадженні визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки не зупинялись і не переривались.

Оскільки з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, минуло більше 3 років, обвинувачена проти звільнення її від кримінальної відповідальності заперечувала, то вона підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та як необґрунтований виправдувальний вирок, з ухваленням нового вироку.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Заявлений цивільний позов прокурор в суді першої інстанції просив залишити без розгляду в зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди. В апеляційній скарзі рішення місцевого суду щодо вирішення позову не оспорювалось, тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення цивільного позову прокурора без розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року, щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 49 та ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання в зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов прокурора залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4