Провадження №1-кп/127/793/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горячківка, Крижопільського району, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000604 від 15.05.2020,

ВСТАНОВИВ:

Поліцейським взводу №1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_6 та сержантом поліції взводу №1 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_7 , які згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовими особами, відповідно до Дислокації сил та засобів роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області в складі екіпажу «ЮНКЕР - 1030», на службовому автомобілі марки «Skoda» моделі «Rapid» державний номерний знак НОМЕР_1 здійснювалося патрулювання по квадрату патрулювання М-21 у місті Вінниця.
В ході патрулювання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15.05.2020 приблизно о 17:10 год. у радіоефірі почули орієнтування від екіпажу «ЮНКЕР- 251», що ймовірно водій транспортного засобу «Toyota Саmry» чорного кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння та направився по вул. Київській в сторону вул. Чорновола. Працюючи по орієнтуванню, по вул. Б. Ступки 22/2 було помічено автомобіль схожий за орієнтуванням. Далі на підставі ст.ст. 31, 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено автомобіль марки «Toyota Саmry» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням громадянина ОСОБА_4 .
У подальшому ОСОБА_4 було запропоновано пройти, в присутності двох запрошених понятих, огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», однак, ОСОБА_4 відмовився, та коли сержантом поліції ОСОБА_7 на підставі ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 2 п. 5 розділу 1 та розділу 9 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, складались матеріали про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що працівники поліції є службовими особами, які згідно зі ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, діючи умисно, близько 17:40 год. запропонував працівнику поліції грошові кошти в сумі 100 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 2667, 92 грн., з метою уникнення відповідальності та не складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , зазначив, що між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, яку він просив затвердити та призначити обвинуваченому визначене сторонами угоди покарання, у виді штрафу, оскільки ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, описаних у вказаній угоді, щиро розкаявся. Крім того, прокурор просив вирішити долю речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Розглядаючи в порядку, передбаченому ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, приймаючи до уваги, що суд встановлює чи угода відповідає вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а саме формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, суд зазначає про можливість затвердження угоди про визнання винуватості виходячи з наступного.
Захисник ОСОБА_5 зазначив, що є всі правові підстави для укладення угоди, тому просив суд угоду про визнання винуватості затвердити, оскільки вона відповідає вимогам чинного законодавства та укладена обвинуваченим добровільно, в його присутності.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України визнав повністю, суду пояснив, що він дійсно вчинив дане правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, зазначив, що угоду про визнання винуватості він уклав добровільно, наслідки затвердження угоди та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди йому зрозумілі. Просив суд угоду про визнання винуватості затвердити, призначивши йому визначене в угоді покарання, у вигляді штрафу. Зобов`язався виконувати умови угоди.
Згідно наданої суду угоди про визнання винуватості укладеної 17.11.2022 ОСОБА_4 повністю визнав своє вину у зазначених в обвинувальному акті діяннях під час досудового розслідування та зобов`язувався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони в угоді погоджується на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018) у вигляді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що він розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для сторін, як для прокурора, так і обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку; для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним закону і будь-якого положення складеної угоди та у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також, ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд приймає до уваги, що згідно з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням його дії охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за ознаками пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

Суд зважає на те, що угода відповідає вимогам ст. ст. 469, 470, 472 КПК України, обвинуваченому та його захиснику зрозумілі наслідки ст. ст. 394, 424 КПК України, крім того, ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, у вчиненому щиро розкаявся.
Зважаючи на вищезазначені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором з однієї сторони та обвинуваченим за участю захисника з іншої, визнавши ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначивши йому покарання у виді штрафу в межах санкцій відповідної статі в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 65, 66-67, 75, 76, 204 КК України, ст. ст. 100, 174, 370, 371, 373, 374, 468-470, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17.11.2022 між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000604 від 15.05.2020.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018) у виді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 12750 гривень.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000604, а саме: завірену копію адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення від 15.05.2020 вчинене ОСОБА_4 , копію постанови суду від 12.06.2020, DVD-диск із відеозаписом подій, що мали місце 15.05.2020, після набуття вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: