Справа № 481/1259/22
Провадж.№ 1-кп/481/112/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про призначення судового розгляду та розв`язання клопотань
29.11.2022 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , клопотання захисника про заміну обвинуваченому запобіжного заходу, клопотання захисника про скасування арешту майна, клопотання захисника про складання досудової доповіді, а також обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000374 від 31.08.2022 року відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:
23.11.2022 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000374 від 31.08.2022 року відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2022 року обвинувальний акт переданий на розгляд судді ОСОБА_1 .
Ухвалою судді від 23.11.2022 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
Потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду. Клопотань, які би перешкоджали такому призначенню не заявив.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, ознайомившись з обвинувальним актом та матеріалами доданими до нього, суд приходить до наступного.
Відповідно до обвинувального акту, складеного відповідно до вимог КПК України, дотримані вимоги територіальної підсудності. Дане кримінальне провадження підсудне Новобузькому районному суду Миколаївської області.
Підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, відсутні.
Враховуючи наведене, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, щодо можливості призначення судового розгляду, їх позиції з питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, суд приходить до висновку, що слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні, визначивши дату та місце його проведення, і склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки вважає, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України (можливість переховуватись від суду, можливість незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення), які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. Прокурор, як на обставини наявності вказаних ризиків посилається на те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до десяти років, може вжити заходів до переховування від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні територію Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або на окуповані території України. Будучі військовослужбовцем Збройних Сил України, здобуті знання під час проходження військової служби може використати з метою власного переховування від суду та, як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності. Крім цього, ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків. Підтвердженням вказаного ризику свідчить те, що останній, вчинивши ДТП та, свідомо розуміючи, що потерпілому ОСОБА_7 необхідна кваліфікована медична допомога та те, що останній поставлений в небезпечний для життя стан, безпосередньо його діями, з метою уникнення відповідальності за даний злочин, умисно залишив місце пригоди та сховав автомобіль, яким було скоєно наїзд на велосипедиста, у межах лісосмуги. Крім того, розуміючи істотні протиріччя у власних показаннях та показаннях свідків, ОСОБА_4 може, перебуваючи на волі, незаконно впливати на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є його товаришами та які перебували під час вчинення ним ДТП в салоні автомобіля марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом умовлянь, погроз, підкупу або в інший спосіб схилити їх до зміни показань на свою користь, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення або дачі неправдивих показів, як і таких, які його виправдовують. Також, ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, вчинив нове кримінальне правопорушення, що може свідчити про те, що останній, перебуваючи на волі, може вчинити інші злочини. Такі обгрунтування, на думку прокурора, вказують на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків, та можливість ухилення від суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив замінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, звернувся з клопотанням про заміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, а саме особисте зобов`язання, посилаючись на те, що ризики, які існували раніше, на даний час втратили свою актуальність. У разі заміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою більш м`яким ОСОБА_4 матиме змогу працювати, буде далі проходити службу в Збройних Силах України, отримувати грошове забезпечення та матиме можливість відшкодувати потерпілій збитки за заявленим нею цивільним позовом. Також захисник наголосив на тому, що обвинувачений не має на меті ухилитись від суду та продовжити злочинну діяльність. Крім того, на думку захисника ризик незаконного впливу на свідків перестав існувати, оскільки останні допитані на досудовому розслідуванні.
Суд, заслухавши обґрунтування прокурора ОСОБА_3 , думку потерпілої ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання прокурора і заперечувала проти клопотання захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити, а в задоволенні клопотання захисника - відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Суд не вважає за доцільне на стадії підготовчого провадження отримувати та досліджувати докази винуватості обвинуваченого при вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу, оскільки, це хоча формально і передбачено вимогами ч.1 ст.194 КПК України, але наведене порушує принцип презумпції невинуватості та суперечить нормам кримінально-процесуального закону та ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якими рішення суду повинно бути викладено у формулюваннях, які забезпечують принцип невинуватості особи.
За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.
Як вбачається з клопотання, ОСОБА_4 затриманий 31.08.2022 року в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.09.2022 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.10.2022 року.
Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 25.10.2022 року відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.12.2022 року.
Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, або його скасування.
Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час, не змінилися.
Ризиками, які дають підстави суду продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати: те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки, усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на той же строк, може залишити місце свого тимчасового проживання, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_2 , яке, також, не збігається з місцем його реєстрації ( АДРЕСА_1 ), з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, може уникати кримінального переслідування, впливати на свідків даного кримінального провадження, та може вчинити інший злочин, на що вказує наявність непогашеної судимості.
Посилання захисника ОСОБА_5 на певні дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 не є визначальними обставинами, які давали б можливість відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, чи задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу, оскільки, такі обставини існували на час обрання та продовження строку запобіжного заходу і на теперішній час не змінились.
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, який інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь його суспільної небезпечності у конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд не погоджується з посиланням захисника на те, що перестали існувати будь-які з вищеперерахованих ризиків, оскільки такі на теперішній час існують, а контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, виходячи з вимог ч.3 ст.179 КПК України, прокурором, не можуть бути забезпечені.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_4 , з метою попередження ризику його переховування від суду,незаконного впливу на свідків та вчинення нового кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому шістдесят днів, без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України, та відмовити захиснику ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Крім того, захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання, в якому просив скасувати арешт на автомобіль, марки «ВАЗ 2105», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , що був накладений згідно ухвали слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.09.2022 року в рамках кримінального провадження № 0000374, мотивуючи тим, що на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту даного автомобіля, оскільки в рамках вказаного кримінального провадження вже були проведені основні необхідні слідчі дії, а обвинувальний акт скеровано до суду, що дає можливість ОСОБА_4 користуватись своїм автомобілем.
Суд, заслухавши обґрунтування адвоката ОСОБА_5 , думку володільця майна, обвинуваченого ОСОБА_4 , який підтримав клопотання захисника, прокурора ОСОБА_3 та потерпілу ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, не відпала, вивчивши клопотання, приходить до наступного.
На підтвердження своїх доводів представник володільця майна адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту даного автомобіля, оскільки в рамках вказаного кримінального провадження вже були проведені основні необхідні слідчі дії, а обвинувальний акт скеровано до суду, що дає можливість ОСОБА_4 користуватись своїм автомобілем.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.09.2022 року накладено арешту вигляді заборони відчудження та користування на майно, вилучене 31.08.2022 року під час огляду місця події, а саме автомобіль марки «ВАЗ 2105», червоного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , та інше майно, яке визнане речовими доказами в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000374.
Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статями 7, 16, КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт майна за ухвалою слідчого судді було застосовано, з метою реалізації завдань кримінального провадження, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
У противагу вищевикладеному, заявником не доведено, що на даний час у кримінальному проваджені відпала потреба в арешті майна, в результаті чого клопотання не може бути задоволене.

Також, захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 ,. в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про складання досудової доповіді, в якому просив доручити уповноваженому органу з питань пробації на складання досудової доповіді та забезпечити реалізацію прав обвинуваченого ОСОБА_4 , визначених у п. 8 ч.4 ст.42 КПК України.
Суд, заслухавши обґрунтування адвоката ОСОБА_5 , думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який підтримав клопотання, прокурора ОСОБА_3 та потепілої ОСОБА_6 , які не заперечували проти його задоволення, приходить до наступного.
Відповідно до ч.2 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання останньому, суд вважає, що необхідно доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , як такого що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких тяжкий злочин, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, а інший - нетяжкий злочин.

До підготовчого судового засідання, потерпілою ОСОБА_6 поданоцивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Учасники судового засідання не заперечували проти прийняття цивільного позову та його сумісного розгляду з кримінальним провадженням.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За таких обставин суд вважає за необхідне прийняти до розгляду цивільний позов потерпілої, визнавши ОСОБА_10 цивільним позивачем та ОСОБА_4 - цивільним відповідачем.

Учасникам судового провадження роз`яснити, що згідно ст.317 КПК України вони мають можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення з матеріалами судового провадження мають право робити з них необхідні виписки та копії.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 174, 177, 178, 179, 183, 193, 194, 199, 314-317, 376, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в м. Новий Буг Миколаївської області на "06" грудня 2022 р. року о 13:30 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на два місяці ( шістдесят днів) з 29 листопада 2022 року до 27 січня 2023 року, включно.

Строк дії ухвали в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 складає 2 місяці ( шістдесят днів).

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_4 , відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна, відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про вирішення питання щодо складання досудової доповіді задовольнити.

З метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 , а також прийняття судового рішення про міру покарання відносно нього, доручити Кропивницькій філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області скласти досудову доповідь за ухвалою суду до 20.12.2022 року та надати її до Новобузького районного суду Миколаївської області.

В судове засідання, призначене на 06.12.2022 року о 13:30 викликати прокурора, потерпілу ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 .

В судове засідання доставити обвинуваченого ОСОБА_4 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди прийняти до розгляду, визнавши останніх цивільним позивачем та цивільним відповідачем.

Роз`яснити цивільному відповідачу, що він має право подати суду письмовий відзив на позов із зазначенням доказів, що підтверджують його, у строк до 20.12.2022 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та скерувати начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали проголошений о 14:30 год. 02.12.2022 р. в залі судових засідань в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1