Код суду 233 Справа № 233/1990/22
Вирок
Іменем України
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Віролюбівка Костянтинівського району Донецької області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, розлучений, має двох неповнолітніх дітей, працює на посаді водія у ТОВ «ДТЕК», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 ч. 2 КК України,
На початку квітня 2014 року на території Донецької області України громадянами Російської Федерації та іншими невстановленими особами задля насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» (надалі - ДНР), було створено непередбачене законом збройне формування, яке мало організаційну структуру військового типу, характеризувалося єдиноначальністю, підпорядкованістю, мало чітку ієрархічність та дисципліну й субординацію, члени якого носили формений одяг зі знаками розрізнення, озброєні вогнепальною зброєю та боєприпасами, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному збройному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур так званої «ДНР», придушенні організованого опору населення на окупованій території, залякуванні та депортації населення Донецької області, встановленні режиму військового стану, збройному протистоянні правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, залякування населення, вбивством громадян, викраденням людей, захопленням адміністративних будівель органів державної влади, місцевого самоврядування, скоєнням розбійних нападів на окремих осіб та заволодіння майном і грошима підприємств, установ, організацій, та інших тяжких і особливо тяжких правопорушень, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.
Основною метою діяльності вказаного непередбаченого законом збройного формування є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного псевдодержавного утворення «ДНР».
Наприкінці квітня 2014 року, в денний час доби, точного часу та дати не встановлено, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, являючись мешканцем с. Маркове Костянтинівського району Донецької області, вступив до непередбаченого законом збройного формування, а саме ополчення м. Костянтинівки, самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Ознайомившись зі встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена зазначеного збройного формування, ОСОБА_5 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань.
Для подальшої участі у непередбаченому законом збройному формуванні, наприкінці квітня 2014 року в денний час доби, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, невстановленою під час досудового розслідування особою, ОСОБА_5 надано завдання разом з іншими учасниками непередбаченого законом збройного формування ополчення так званого «ДНР» залишатися на блокпосту, який був розташований на автодорозі, сполученням «КостянтинівкаПокровськДонецьк» та в подальшому здійснювати контрольно-пропускний режим на даному блок-посту.
Після чого, ОСОБА_5 , у період часу приблизно з кінця квітня 2014 року по 05 липня 2014 року, більш точного часу не встановлено, продовжуючи виконувати свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законом збройного формування, діючи спільно з іншими невстановленими особами, перебуваючи на блокпості, який був розташований на автодорозі, сполученням «КостянтинівкаПокровськДонецьк», систематично виконував накази свого безпосереднього керівництва та здійснював функції по організації діяльності пропускного режиму на блок-посту. 05.07.2014 підрозділи НЗФ «ДНР» залишили м. Костянтинівку Донецької області та ОСОБА_5 вирішив добровільно покинути лави НЗФ «ДНР».
Дії ОСОБА_5 та невстановлених осіб носили тривалий характер, у період часу з кінця квітня 2014 року по 05.07.2014, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування - ополчення так званого «ДНР».
Таким чином, ОСОБА_5 здійснив участь у діяльності непередбачених законом збройних формувань, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі, щиро каявся. Пояснив, що усвідомив помилковість своїх дій ще в 2014 році, а зараз в умовах воєнного стану через збройну агресію російської федерації ще більше ствердився у своїх переконаннях, що територія України є недоторкана і будь-які посягання на її територію або на український народ є незаконними, участь у незаконних збройних формуваннях є злочинною. Просив затвердити угоду та призначити узгоджене покарання, зобов`язався ніколи не вчиняти протиправних дій в майбутньому.
Під час досудового розслідування між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 01 листопада 2022 року була укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 ч. 2 КК України, визнав повністю.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_6 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому упровадженні..
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 260 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на медичних обліках за місцем проживання не перебуває, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується позитивно.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, у виді 3 років позбавлення волі є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Крім того, суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, оскільки відсутні відомості щодо нього, які б давали підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосований.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 01 листопада 2022 року.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_5 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1