Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/633/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.307 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2022 року,
за участю учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0002609 стосовно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 09.12.2022.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а саме у виді особистого зобов`язання та зменшити розмір застави, посилаючись на відсутність доказів про наявність ризиків, які слід враховувати під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Як убачається із матеріалів справи на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 09.12.2022, захисником ОСОБА_8 вже подавалась апеляційна скарга за наслідками розгляду якої Кропивницьким апеляційним судом відповідно ухвали від 19.10.2022 було відмовлено у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції від 11.10.2022 щодо ОСОБА_6 без змін.
В обґрунтування прийнятого рішення Кропивницький апеляційний суд зазначив про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.
Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Дані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.
Матеріали клопотання свідчать про те, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.10. 2022 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 09 грудня 2022 року включно, з визначенням застави.
Приймаючи рішення про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України залишилися наявними і не зменшилися, та відповідно до вимог ст.178 КПК України також суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.
Колегія суддів погодилась з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З матеріалів клопотання про продовження строку тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, під час відбування покарання у виправній установі і на даний час продовжує відбувати покарання.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.
Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки останній відбуваючи покарання за попереднім вироком в місцях позбавлення волі, продовжив скоювати кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
У разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнав безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знайшла підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 тримання під вартою, як про це просить захисник.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Апеляційним судом також не було встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення також і апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4