Справа № 451/222/21
Провадження № 1-кп/451/40/22
УХВАЛА

судового засідання

13 грудня 2022 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

Справа № 451/222/21

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Радехівського районного суду Львівської області при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 14.05.2020 про обвинувачення

ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.4 ст. 246, ч. 1 ст. 365 КК України

клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна та ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 про скасування арешту майна

за участю сторони та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_14

представника потерпілого Хомяка ОСОБА_15

захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_8

у с т а н о в и в :

26.02.2021 адвокатом ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 заявлено клопотання про скасування арешту майна - грошових коштів (а.с.74-109 том 2).

16.03.2021 року у підготовчому судовому засіданні адвокатом ОСОБА_10 заявлено клопотання про залишення клопотання поданого в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна - грошових коштів відкритим та не вирішувати в підготовчому судовому засіданні (а.с.110 том 2).

У судовому засіданні 14.09.2022 року адвокатом ОСОБА_10 просив клопотання про скасування арешту майна - грошових коштів розглянути та задовольнити.

ОСОБА_11 у судовому засіданні 14.09.2022 року клопотання підтримала та просила його задовольнити. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що в межах зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2020 року накладено арешт на майно, зокрема на речі, предмети та грошові кошти, вилучені 06.10.2020 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений ОСОБА_3 , серед яких грошові кошти в сумі 2 500 Євро, 8 422 долари США, 11 000 гривень, які належать ОСОБА_11 ..

На переконання захисника, на даний час подальше застосування арешту вказаних коштів є безпідставним та необґрунтованим, а тому він повинен бути скасований, а вилучені грошові кошти повинні бути якнайшвидше повернуті власнику.

Зокрема, зазначає, що обшук проводився згідно ухвали суду від 21.09.2020 року, виключно з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучення предметів, речей і документів, що мають значення для розкриття кримінального правопорушення і які можуть бути використані як доказ злочинної діяльності ОСОБА_13 та інших співучасників.

Разом з тим, на думку заявника, грошові кошти вилучені під час обшуку 06.10.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_11 , яка не є фігурантом вказаного кримінального провадження, вказані грошові кошті здобуті та накопичені законним шляхом, вони не є і не можуть бути доказом злочину, вони не підлягають спеціальній конфіскації в обвинуваченого, на них не може бути накладено арешт для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна.

Щодо походження вилучених грошових коштів, то такі належать ОСОБА_11 , яка про це заявила в ході проведення обшуку 06.10.2020 року. Доходи ОСОБА_11 та членів її сім`ї дозволяють накопичувати вказану суму грошових коштів, крім того чоловік ОСОБА_11 ОСОБА_18 страждає важким захворюванням та потребує постійного дороговартісного лікування, однак через вилучення та накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_11 , останні не можуть дозволити собі цього (а.с.88-109 том ІІ, 200-209 том ІV).

Таким чином заявник вважає, що вилучені грошові кошти не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, в межах якого був проведений обшук. ОСОБА_11 у законний спосіб отримала вилучені грошові кошти, а їх арешт фактично є втручанням у право власності та право на мирне володіння своїм майном.

5.07.2021 ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 подав суду клопотання про скасування арешту майна (а.с.64-76 том 3).

Зазначає, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_19 від 7 жовтня 2020 року накладено арешт на майно і документи, вилучені 06.10.2020року в ході невідкладного обшуку автомобіля. марки "УРАЛ марки 375Д, держаний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: на автомобіль марки "УРАЛ" марки 375Д держаний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 . який зареєстрований і належить громадянину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий АДРЕСА_2 . У відповідності до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Вважаю, що накладений арешт на вищевказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію має бути скасований з наступних підстав. Приймаючи ухвалу від 7 жовтня 2020 року про накладення арешту слідчий суддя покликався па те, що вищевказаний автомобіль і свідоцтво про його реєстрацію постановою слідчого від 7.10.2020 року визнано речовими доказами та необхідність їх збереження. При накладенні арешту на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що тимчасово вилучений автомобіль і свідоцтво про його реєстрацію, власником якого являється ОСОБА_13 відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. З моменту вилучення автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які являються власністю ОСОБА_13 минуло понад дев`ять місяців, протягом яких орган досудового розслідування мав достатньо часу для встановлення слідчим шляхом, в розумінні ст.86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, як і не встановлено, яким чином вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на них, а також яким чином можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні. Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування підстави для подальшого арешту автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які належать ОСОБА_13 відсутні, просив скасувати накладення арешту.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.

7.10.2020 при накладенні арешту на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що тимчасово вилучений автомобіль і свідоцтво про його реєстрацію, власником якого являється ОСОБА_13 відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Однак, ст.28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно постанови слідчого про визнання речовими доказами від 7.10.2020 року автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які являються власністю ОСОБА_13 , можуть бути предметами вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні.

В порушення вимог ст. 110 КПК України дане твердження слідчого належним чином необгрунтоване та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

З моменту вилучення автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які являються власністю ОСОБА_13 минуло понад дев`ять місяців, протягом яких орган досудового розслідування мав достатньо часу для встановлення слідчим шляхом, в розумінні ст.86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, як і не встановлено, яким чином вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на них, а також яким чином можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні.

В ході ж досудового розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до злочину ОСОБА_13 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про підозру у вчиненні злочину останньому не повідомлено, версія органу досудового розслідування про те, що автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які належать гр. ОСОБА_13 зазначені в ухвалі про арешт майна є доказом злочину не підтверджена допустимими в розумінні ст.86 КПК України доказами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Піхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бузи законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року. Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тгар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується па тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року на автомобіль марки "УРАЛ», марки "375Д" держаний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який зареєстрований і належить громадянину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий АДРЕСА_2 .

У судове засідання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не зявилися, представник подав до суду клопотання про розгляд заяви про скасування арешту розглядати у їх відсутності (а.с.246 том 4).

Прокурор ОСОБА_14 не заперечував щодо повернення коштів ОСОБА_11 , оскільки такі не визнані у кримінальному провадженні речовими доказами. Що стосується скасування арешту на транспортний засіб та свідоцтво, вважає, що такий може бути повернути ОСОБА_13 , хоч і визнаний речовим доказом, так як згаданий транспортний засіб не може використовуватись у кримінальному провадженні як засіб доказування.

Інші учасники заперечень щодо скасування арешту на майно у судовому засіданні не висловлювали.

Вислухавши позицію прокурора, ОСОБА_11 та її захисника ОСОБА_10 в обґрунтування поданого клопотання, дослідивши додані до нього докази, а також вивчивши клопотання ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 суд вважає, що такі необхідно задовольнити виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до змісту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2020 року по справі №463/8630/20, було накладено з метою збереження їх в якості речових доказів, на грошові кошти у сумі 2 500 Євро, 8 422 долари США, 11 000 гривень (а.с.176-181 том 3).

Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна, зокрема допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, коли метою арешту є забезпечення збереження речових доказів, такий арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тож, нерелевантними є доводи заявника про те, що грошові кошти є власністю третьої особи, яка не є учасником кримінального провадження і не належать обвинуваченому, оскільки з вказаною метою арешт може бути накладено на майно будь-якої особи.

Доводи про те, що арештоване майно не підлягає спеціальній конфіскації, також не впливають на обґрунтованість арешту, адже метою його накладення було не забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, а його збереження в якості речових доказів.

У той же час судом встановлено, що постановляючи ухвалу від 07.10.2020 року та накладаючи арешт на грошові кошти з метою збереження їх в якості речових доказів, слідчий суддя керувався вимогами ст. ст.170 -173 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення відповідного клопотання, оскільки арештоване майно має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та вирішення завдань, передбачених ст. 2 КПК України; враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам та критеріям визначеним ст.98 КПК України.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, вказані грошові кошти були вилучені у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000511 від 14.05.2020 за таких обставин, а саме 06.10.2020 року прокурором ОСОБА_20 проведено санкційні ( на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук від 21.09.2020) обшуки. Зокрема, обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений ОСОБА_3 , вході якого виявлено та вилучено речі, документи та грошові кошти - 2 500 Євро, 8 422 долари США, 11 000 гривень (а.с.80-81 том 2).

Зважаючи на обставини, які стали підставою для арешту вищевказаних грошових коштів суд вважає, що арешт на грошові кошти був накладений обґрунтовано, проте оскільки такі не визнані речовими доказами, що ствердив у судовому засіданні прокурор, є усі підстави для скасування арешту та повернення коштів власнику ОСОБА_11 .

Також судом встановлено, що за наслідками розгляду клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_21 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_19 від 7 жовтня 2020 року (справа №463/8630/20 кримінальне провадження №0000511 від 14.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України ) накладено арешт на майно і документи, вилучені 06.10.2020року в ході невідкладного обшуку автомобіля. марки "УРАЛ марки 375Д, держаний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: на автомобіль марки "УРАЛ" марки 375Д держаний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 . який зареєстрований і належить громадянину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий АДРЕСА_2 (а.с.176-181 том 3).

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом ч.2 ст.321 цього Кодексу.

З врахуванням тих обставин, що автомобіль марки, "УРАЛ" марки 375Д держаний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який зареєстрований і належить громадянину ОСОБА_13 02.02.1975 року не можуть використовуватись у кримінальному провадженні як засіб доказування, на даному етапі відпала потреба у арешті автомобіля та свідоцтва, як заході забезпечення кримінального провадження, відтак такий необхідно скасувати.

Керуючись ст. ст. 98, 174, 371-372 КПК України, суд -

постановив :

клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.10.2020 в межах кримінального провадження № 0000511 від 14.05.2020 задовольнити, повернути ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2500 Євро, 8422 долари США та 11000 гривень.

Клопотання ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт із автомобіля, марки УРАЛ «375Д» державний номерний знак НОМЕР_1 , свідотцва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.10.2020 в межах кримінального провадження № 0000511 від 14.05.2020.

Автомобіль, марки УРАЛ «375Д» державний номерний знак НОМЕР_1 , свідотцво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, серії НОМЕР_2 повернути ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1ст.392 КПК Кераїни.

Повний текст ухвали складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий суддяОСОБА_22 ОСОБА_23