ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1618/18

Провадження № 11-кп/4820/148/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000097 від 14 березня 2018 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 19 лютого 2014 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ст.ст. 395 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, призначено йому покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

Змінено щодо ОСОБА_6 запобіжний захід із застави на тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж по 18 грудня 2022 року включно.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_6 з дня взяття його під варту - 20 жовтня 2022 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання час тримання під вартою з 11 вересня 2020 року по 09 лютого 2021 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 17 листопада 2014 року ОСОБА_6 прибув до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» для відбування покарання у виді 8 років позбавлення волі, призначеного йому за вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 19 лютого 2014 року. За час відбування покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_6 вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року за допущене 27 квітня 2017 року порушення вимог режиму відбування покарання ОСОБА_6 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу строком на один місяць.

Надалі, ОСОБА_6 роз`яснено, що вищевказані дії є невиконанням законних вимог адміністрації установи виконання покарань та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України.

12 червня 2017 року засудженого ОСОБА_6 звільнено з приміщення камерного типу у зв`язку із закінченням строку стягнення.

Після вчинення даного правопорушення засуджений належних висновків для себе не зробив і, не бажаючи ставати на шлях виправлення, продовжив порушувати вимоги режиму відбування покарання.

Зокрема, 14 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 безпідставно, в категоричній формі відмовився виконати законну вимогу начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_8 приступити до виконання роботи по благоустрою місць позбавлення волі згідно з ст. 118 КВК України. Інвентарем та спецодягом по сезону був забезпечений. Своїми діями порушив вимоги п.п. 2, 3 Розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29 грудня 2014 року, ст. 107 КВК України та вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)».

Не погоджуючись із вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ізяславського районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Важає рішення суду незаконним та необґрунтованим, яке постановлене з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що вимогу приступити до прибирання прогулянкового дворика було висловлено в робочій час, що не допускається згідно закону, суб`єктом, який не наділений повноваженями висловлювати обов`язкові для засуджених вимоги, невиконання яких не становить складу кримінального правопорушення. Відмова обвинуваченого ОСОБА_6 не була висловлена у відкритій демонстративній формі, та вимогу пройти медичний огляд він виконав. Правова допомога ОСОБА_6 під час події не пропонувалась та не надавалась.

Звертає увагу, що в ходї судового розгляду місцевим судом не досліджувалось порушене стороною захисту питання про те чи був свідок ОСОБА_8 тим суб`єктом, який має право за диспозицією ст.391 КК України висувати вимоги адміністрації установи виконання покарань, що прямо впливає на законність таких вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вищевказаний вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Колегія суддів в ході апеляційного розгляду з`ясувала, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ст.391 КК України, тобто у вчиненні кримнільного правопорушенння, за яке він засуджений, за наведених в вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

В суді обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочину не визнав.

Суд повною мірою перевірив твердження обвинуваченого, навів спростування доводів обвинуваченого, з якими погоджується колегія суддів.

Вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що працює на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)». Засуджений ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у даній установі, в силу ст. 118 КВК України повинен був залучатися до виконання робіт по благоустрою колонії за графіком. У середині березня 2018 року в проміжок часу між 08 год. 00 хв. та 12 год. 00 хв. свідок висунув вимогу засудженому приступити до виконання роботи по благоустрою місць позбавлення волі, а саме: прибирати прогулянкові дворики. Однак, ОСОБА_6 безпідставно, в категоричній формі відмовився виконати зазначену вимогу. Інвентарем та спецодягом по сезону ОСОБА_6 був забезпечений. Також його оглянув медичний працівник, який встановив, що засуджений придатний до робіт по благоустрою. Пояснення по даному факту ОСОБА_6 надати відмовився, про що складено відповідний акт. Про допущення зазначеного порушення засудженим свідок доповів рапортом начальника установи. ОСОБА_8 також ствердив, що ОСОБА_6 ніколи в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» не працював, а тому в момент, коли він висунув засудженому вимогу приступити до виконання роботи по благоустрою, останній не рахувався таким, що працює, а власний час використовував на свій розсуд.

Такі покази узгоджуються з наступними об`єктивними доказами, дослідженими місцевим та апеляційним судом.

Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 березня 2018 року слідчим надано тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться у володінні Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», а саме: до особової справи засудженого ОСОБА_6 , з можливістю їх вилучення (Том 1, а.с. 63).

На виконання вказаної ухвали 16 березня 2018 року згідно протоколу проведено тимчасовий доступ до речей і документів, під час якого було вилучено з особової справи ОСОБА_6 документи, а саме: з тому 1 а.с. 129-130; з тому 2 а.с. 225-239; з тому 3 а.с. 1-2, 9-22, 23-34, 35-44, 45-59, 60-72, 81-95, 96-112, 113-127, 128-145, 147-170, 172-182, 183-196, 213-224, 225-236, 237-244, 245-255, складено опис вилучених документівта відповідний Акт про вилучення (Том 1, а.с. 64-67).

Відповідно до протоколу огляду речових доказів від 17 березня 2018 року були оглянуті вилучені з особової справи засудженого ОСОБА_6 документи (Том 1, а.с. 70-86).

Вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 19 лютого 2014 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ст.ст. 395 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю (Том 1, а.с. 106).

Розпискою ОСОБА_6 від 30 березня 2015 року про те, що він ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі (Том 3, а.с. 1-2).

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року, яка набрала законної сили 26 травня 2017 року, про застосування до ОСОБА_6 заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на один місяць, з якої убачається, що до ОСОБА_6 було застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу за допущене порушення режиму утримання 27 квітня 2017 року (Том 3, а.с. 20-21).

Даними характеристики і довідки про заохочення та стягнення на ОСОБА_6 від 14 березня 2018 року, наданими адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», підтвердужється, що ОСОБА_6 відбуває покарання у вказаній установі з 17 листопада 2014 року. За час відбування покарання засуджений характеризується негативно, заохочень не мав, вчинив 73 порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (Том 1, а.с. 89-92).

Відповідно до рапорту начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_8 від 14 березня 2018 року 14 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 безпідставно, в категоричній формі відмовився вийти на роботу по благоустрою території установи згідно з ст. 118 КВК України. Спецодягом та змінним взуттям був забезпечений. У ході бесіди виховного характеру свою вину не визнав. Письмое пояснення надати відмовився, про що складено акт. На заходи виховного та профілактичного характеру не реагує (Том 1, а.с. 95).

Відмова ОСОБА_6 від надання письмових пояснень по даному факту підтверджується актом від 14 березня 2018 року, складеним працівниками Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» (Том 1, а.с. 98).

Графіком виводу засуджених на роботу по благоустрою території колонії згідно з ст.ст. 107, 118 КВК України відділення дільниці КДіР, складеним начальником відділення ОСОБА_8 , затвердженим 14 березня 2018 року начальником Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_9 , згідно якого ОСОБА_6 повинен був залучатись до робіт 14 березня 2018 року (Том 1, а.с. 96).

Медичною довідкою від 14 березня 2018 року відносно ОСОБА_6 , складеною лікарем ОСОБА_10 , згідно якої ОСОБА_6 працездатний, за станом здоров`я у порядку ст. 118 КВК України може залучатись до робіт по благоустрою території (Том 1, а.с. 97).

Посадовою інструкцією начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_8 , затвердженою 25 вересня 2017 року начальником Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_9 , відповідно до п.п. 2.1, 2.4, 2.12, 2.14 якої завданнями та обов`язками даної посадової особи є, окрім іншого, участь у засіданнях дисциплінарної комісії установи; використання соціально-педагогічних, психологічних та інших форм і методів роботи із засудженими, які є доцільними з точки зору їх виправлення та відповідають вимогам встановленого порядку відбування покарання; проведення щодня обходу відділення з метою дотримання чистоти і порядку у приміщеннях та на прилеглій території, збереження майна відділення; вимагання виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання (Том 4, а.с. 50-53).

Дії ОСОБА_6 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ст.391КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги сторони захисту про те, що відсутність у чинному законодавстві спеціального суб`єкта «адміністрації» та чіткого переліку осіб, уповноважених діяти від імені адміністрації установи покарань, виключає в діях обвинуваченого склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

Непогоджується колегія суддів і з тим, що ОСОБА_8 , як начальник відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» не є суб`єктом, який наділений правом за диспозицією ст. 391 КК України висувати вимоги адміністрації установи виконання покарань.

Диспозиція ст. 391 КК України є бланкетною, яка для розкриття її змісту відсилає до інших нормативно-правових актів, інструкцій, правил, положень, тощо, які регламентують як обсяг повноважень відповідної службової особи, яка висуває вимогу, так і обов`язки засудженого, недотримання яких призведе до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.

Верховний Суд у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 314/1905/17 (провадження № 51-5639км19) зазначив, що адміністрацією установи виконання покарань є особи, наділені правом застосовувати до засуджених заходи заохочення і стягнення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.

Із посадової інструкції начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи установи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_8 вбачається, що його посада входить до складу адміністрації установи виконання покарань, оскільки передбачає наявність у нього повноважень щодо участі у засіданнях дисциплінарної комісії установи та щодо винесення вимог виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання.

Отже, колегія суду вважає, що ОСОБА_8 як начальник відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи установи Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» є суб`єктом, який має право за диспозицією ст. 391 КК України висувати вимоги адміністрації установи виконання покарань, а тому його вимога приступити до виконання роботи по благоустрою місць позбавлення волі згідно з ст. 118 КВК України, яка була адресована ОСОБА_6 та мала місце 14 березня 2018 року о 09 год. 30 хв., була законною.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 висунув ОСОБА_6 вимогу щодо виконання роботи по благоустрою колонії у робочий час, а тому вказана вимога є неправомірною, суд відхиляє, оскільки як убачається із характеристики на обвинуваченого від 14 березня 2018 року (Том 1, а.с. 89-92) та показів свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_6 в установі не працював як на час допущення проступку 14 березня 2018 року, так і в будь-який інший час, а тому вимоги режиму робочого часу на нього не розповсюджувалися.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 правова допомога під час події не надавалась, не свідчить про порушення прав на захист обвинивученого. Останній, згідно матеріалів кримінального провадження користувався правовою допомогою захисника під час досудового розслідування, в судових засіданнях першої та апеляційної інстанції.

Твердження ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв даного кримінального правопорушення, колегія суддів не береться до уваги, оскільки спростовуються наявними доказами у справі, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, а також того, що наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, взаємоузгоджуються між собою, а відтак в силу положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності, поза розумним сумнівом, доводять вину обвинуваченого у інкременованому йому злочині.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Обираючи види та строк покарання ОСОБА_6 , місцевий суд вірно врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу виного; обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено; обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

При призначенні покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, за місцем відбуття покарання характеризується вкрай негативно, згідно довідки про заохочення та стягнення жодного разу не заохочувався, а також 73 рази був підданий дисциплінарним стягненням.

Крім того, суд першої інстанції вірно відповідно до положень ст. 314-1 КПК України врахувавав досудову доповідь Хмельницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області від 27 квітня 2022 року, згідно з якою орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_6 , його спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк буде недоцільне та становитиме високу небезпеку для суспільства (Том 5, а.с. 137-139).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального та процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засуджений, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді