В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002715 від 07 вересня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із повною середньою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, судимий 30 січня 2021 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

07 вересня 2022 року близько 12 год 25 хв ОСОБА_3 , перебував у торгівельній залі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який належить ФОП ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення ОСОБА_3 взяв з торгівельної полиці магазину товар у вигляді трьох жіночих гаманців: «Flower», номенклатурний № НОМЕР_1 - 1 шт., загальною вартістю 259 грн 99 к., «Вее», номенклатурний № НОМЕР_2 - 1 шт., загальною вартістю 259 грн 99 к., «Kitty», номенклатурний № НОМЕР_3 - 1 шт., загальною вартістю 229 грн 99 к. за 1 шт.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, сховав гаманці за пазуху своєї куртки, в яку був одягнений та минаючи касову зону, відразу направився до виходу з приміщення вказаного магазину, тим самим, не розплатившись за товар, намагався непомітно зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення. У цей час працівники магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», виявивши, що ОСОБА_3 не розплатився за товар, почали його переслідувати з вимогою зупинитись та повернути викрадене, однак ОСОБА_3 усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер, утримуючи при собі викрадений вказаний товар, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Згодом ОСОБА_3 був затриманий працівниками магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» разом із перехожими на виході із підземного переходу через який здійснюється вхід до станції метро «Дарниця».

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ФОП ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 749 грн 97 к. (без ПДВ).

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину. Пояснив, що 07 вересня 2022 року проходив біля метро Дарниця, зайшов у «ІНФОРМАЦІЯ_2», побачив, що ніхто не спостерігає, взяв три гаманці, які вклав за пазуху та вийшов з магазину. Коли побачив, що його помітили, викинув гаманці. Йому кричали працівники магазину, а зупинили працівники поліції, які проходили повз. Вказав, що проживає у квартирі сестри, неофіційно працює на автомийці. Після школи навчався на кухаря, але не довчився. На момент вчинення злочину він не працював, фінансів не мав, викрав гаманці, щоб продати та купити їжу. Щиро розкаявся за вчинене.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням того, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер Конституційний Суд України в Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

З огляду на наведене Конституційний Суд України в рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є:

-щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, зокрема їх час, місце, спосіб учинення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого(постанова ККС ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки;

-активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК України;

-відсутність претензій матеріального та морального характерів в частині збитків від грабежу у потерпілої особи, враховуючи позицію ФОП ОСОБА_6 в обвинувальному акті з цього питання, та розписки представника потерпілого про усунення збитку у спосіб повернення гаманців, що вказує на можливість урахування обставини визначеної п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Київ, стан здоров`я, зокрема те, що він страждає на психічне захворювання - розлад особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку у формі психоорганічного синдрому з межовим інтелектуально-мнестичним зниженням (згідно висновку судово-психіатричного експерта № 522 від 26 вересня 2022 року); має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думки державного обвинувача, представника потерпілого, захисника, особу винуватогота вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волііз застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, що і є дійсним в ці справі.

Наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винного та того, що діяння за ст. 186 КК України не є корупційним або ж пов`язаним з корупцією, у своїй сукупності вказують на те, що в цій ситуації у відношенні обвинуваченого є можливим застосування ст. 69 КК при визначенні покарання нижче від найнижчої межі.

При цьому, визначаючи покарання, нижче від найнижчої межі, суд уважає дійсним покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, оскільки переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання (нижче від найнижчої межі) є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без застосування положень ст. 69 КК, в цій ситуації, враховуючи характеристику особи, вчинюваного злочину, поведінки після, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, сприймалося б як жорстоке поводження.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме гаманець «Flower» номенклатурний № НОМЕР_1 - 1 шт., «Bee» номенклатурний № НОМЕР_2 - 1 шт., «Kitty» номенклатурний № НОМЕР_3 - 1 шт., які передано до камери схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 018799) - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1