Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
286/3678/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з секретарем ОСОБА_4

та сторін кримінального провадження : прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження № 0000302 по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Листвин Овруцького району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.115 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Черняхів Житомирської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 у серпні 2018 року у невстановлений день, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із цивільною дружиною ОСОБА_7 та дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останньої, виник злочинний умисел на умисне вбивство малолітньої, реалізуючи який ОСОБА_6 , знаходячись у кімнаті вказаного житлового будинку, у ході словесної суперечки з малолітньою, умисно наніс із значною силою прикладання удар кулаком руки по голові ОСОБА_10 , від якого остання опустилась на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дiї, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_6 загнав малолітню пiд ліжко, що знаходиться в іншій кімнаті даного будинку, де остання перебувала до того часу, поки ОСОБА_6 не заснув.

ОСОБА_7 , яка є матір`ю потерпілої та згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України зобов`язана піклуватися про здоров`я своє дитини за вищевказаною адресою завідомо залишила свою малолітню дочку без допомоги, усвідомлюючи, що остання перебувала в небезпечному для життя стані, спричиненому неправомірними діями ОСОБА_6 , та була позбавлена можливості через малолітство вжити заходів до самозбереження.

Так, ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_10 знаходиться на підлозі під ліжком у небезпечному для життя стані, викликаному спричиненими ОСОБА_6 тілесними ушкодженнями. своєчасно не забрала її звідти та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, не викликала службу екстреної медичної допомоги, не доставила дитину до найближчого лікувального закладу, не вжила інших заходів, спрямованих на врятування життя малолітній, та, поклавши ОСОБА_10 на ліжко, відправилась спати до іншої кімнати.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , малолітня ОСОБА_10 була поставлена у небезпечний для життя стан, при цьому ОСОБА_7 , маючи можливість, не викликала службу екстреної медичної допомоги, не доставила дитину до найближчого лікувального закладу, не вжила інших заходів,спрямованих на врятування життя малолітній, в результаті чого ОСОБА_10 , не отримавши належної допомоги, померла.

Виявивши відсутність ознак життя у ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , маючи намір приховати вчинений злочин, помістив тіло малолітньої всередину мурованої печі у вищевказаному будинку та спалив його.

Діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто протиправному заподіянні смерті малолітньої дитини ОСОБА_10 , ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Діями, якi виразилися у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані i позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватись про цю особу i мав змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть особи, ОСОБА_7 вчинила

кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 135 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, внесеному згідно ст.338 КПК України.

При судовому розгляді кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні 08.09.2022 року з приводу обвинувачення, пред`явленого за ст.115 ч.2. п.2, п.12 КК України дала показання про те, що в той день (21-22 серпня 2018 року) ОСОБА_11 повернувся додому п`яний. ОСОБА_12 почала плакати, вписалась, а ОСОБА_11 почав на неї кричати та стукнув з розмаху ладонею у ліву вісочну частину, після чого наказав залізти під ліжко та закрити рота. Сам випалив цигарку та ліг спати. Коли він заснув, вона поклала ОСОБА_13 на ліжко. При цьому помітила, що у неї з`явився синець. Дитина сказала, що їй болить голова, вона дала їй сироп «нурофен» і ОСОБА_12 заснула. Вона пішла спати до сина. Близько 4 години ранку встала, підійшла до ОСОБА_14 , та вже хрипіла, а на подушці була сукровиця. Вона злякалась, розбудила ОСОБА_11 і просила викликати «швидку» та поліцію. Він відмовився, тоді вона взяла телефон. Однак, ОСОБА_11 його забрав та побив. Після цього забрав дитину загорнув у червоний плед і поніс. Через деякий час повідомив, що дитину спалив, попіл з печі виніс на річку. На її запитання, що ж тепер буде, відповів, що якщо вона буде мовчати, то все буде добре. Вона не могла з цим жити, тому подзвонила сину ОСОБА_15 , знаючи про те, що останній розповість про це вдома і її мати повідомить куди потрібно. Після даного випадку вона боялась пускати до будинку представників соціальних служб, які приїздили перевірити умови проживання дитини. Фельдшер приходила до їх двору, однак до будинку не заходила, лише питала, як почуваються діти, чи здорові вони. За вказівкою ОСОБА_11 вона вдягала сина у дівочий одяг та показувала представникам служб, які приїздили. Також щоб ніхто не дізнався, що ОСОБА_14 вже не має, прала її одяг та вивішувала у дворі, а ОСОБА_11 купував іграшки для дівчинки та цукерки на трьох дітей. Вказала, що ОСОБА_13 повернули в сім`ю на підставі рішення апеляційного суду 12 серпня 2018 року. Агресія ОСОБА_11 була викликана тим, що дитина не сходила на горщик, а в штани. Спочатку він вдарив її по голові, оскільки вона намагалась закрити собою дитину, а потім ОСОБА_13 . Відносно синів ОСОБА_11 агресію та насильство не проявляв.

Зазначила, що визнає себе винною в тому, що довго мовчала про це.

В судовому засіданні 20.02.2023 року за новим обвинуваченням, на підставі обвинувального акту внесеного прокурором згідно ст.338 КПК України, ОСОБА_7 зазначила, що вину за 135 ч.3 КК України не визнає та показала, що могла для дитини, то зробила, зокрема після скарг дитини на головний біль дала знеболювальне. Проте, що дитина перебуває в небезпечному стані не розуміла. Завадити нічим не могла, оскільки ОСОБА_6 , після нанесення удару ОСОБА_14 , також застосував фізичне насильство до неї. Вказала, що не погоджується з показаннями ОСОБА_6 про те, що він дав ляпас, оскільки фактично той наніс сильний удар кулаком, після якого почав виділятися синяк, який вранці був вже дуже великий.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні 08.09.2022 року дав показання про те, що того дня прийшов з магазину, зайшов у веранду. Хлопці дивились телевізор. Даші з ними не було. Він запитав про ОСОБА_13 . Йому відповіли, що вона у своїй кімнаті, оскільки «наробила в штани». Коли він її покликав і запитав чому вона так робить, то ОСОБА_12 відповіла, що він їй не тато, і це зробила спеціально, оскільки так її навчила ОСОБА_16 . Він не стримався і дав їй ляпас, після чого вийшов з хати. Наміру вбивати дитину , та попередньої змови про це з ОСОБА_17 , він не мав. Коли повернувся всі вже спали, він також ліг спати. Потім його розбудила ОСОБА_18 . О котрій годині це було не знає. Вона підвела його до печі і сказала, що треба спалити. В цей час також прокинувся син, який запитав де ОСОБА_12 , на що ОСОБА_18 відповіла, що її забрав чужий дядько. Він не хотів палити піч, хотів забрати звідти ОСОБА_13 , а ОСОБА_18 не дозволила, сказавши, що ОСОБА_14 вже все одно. Тому він послухався і розпалив піч, однак із-за поганого освітлення чітко не бачив, що в печі. Чи була ОСОБА_12 в цей момент живою чи мертвою не знає. Потім ОСОБА_18 ще принесла подушку і кинула в піч. Дрова у піч закладав дубові і лише раз, десь 7 чи 9 полін. Коли все догоріло, ОСОБА_18 наказала зібрати попіл і винести. Всі його дії ОСОБА_7 контролювала і керувала ним як хотіла. Перша його думка занести попіл на кладовище і захоронити у могилі батька чи матері, а потім вирішив не турбувати мертвих і виніс до річки, куди висипав попіл з пакету, а потім викинув і пакет. Після цього вони вже не жили, а існували. Він хотів піти написати явку з повинною, а ОСОБА_18 сказала, що поб`ємо один одного і повідомим, що дитину викрали. Він говорив ОСОБА_18 , що візьме все на себе. В цій ситуації він подумав про синів і запитав ОСОБА_18 , що ж буде з ними. ОСОБА_18 на це відповіла, що синів нікому не віддасть, а поріже їх. У перших числах травня ОСОБА_18 схопила телефон, вийшла, а коли повернулась то повідомила, що приїде ОСОБА_15 з другом. Сказала, що ОСОБА_15 все розповіла. Він ( ОСОБА_11 ) поб`є її, а ОСОБА_15 з товаришем поб`ють його ( ОСОБА_11 ), після чого скажуть, що викрали дитину. Однак , ОСОБА_19 приїхав один. Під час приїзду ОСОБА_15 , він чув, як останній кричав на ОСОБА_13 , за що не зрозумів, а потім ногою, взутою у кросівок, вдарив ОСОБА_13 у груди декілька разів. Влад убіг, а він не зміг його наздогнати. Дана подія мала місце за декілька днів до зазначеної події.

Заперечив, що заганяв ОСОБА_13 під ліжко, та що остання падала. Після ляпаса ОСОБА_12 присіла, не плакала. Вказав, що ОСОБА_12 не вміла плакати чи сміятися, ходити на горщик. Телефон у ОСОБА_18 ніхто не забирав. Телефони завжди лежали на столі. «Швидку» для дитини відмовився викликати, оскільки у дитини тіло в ділянці грудної клітки було в синяках.

Ідея по переодягненню дитини виходила від ОСОБА_18 .

В судовому засіданні 20.02.2023 року за новим обвинуваченням, на підставі обвинувального акту внесеного прокурором згідно ст.338 КПК України, ОСОБА_6 зазначив, що вину за ст.115 ч.2 п.2 КК України не визнає, оскільки наміру вбити дитину не мав. Визнає себе винним в тому, що дав ляпас дитині, яким не міг вбити. Після цього злякався, був в шоці та покликав ОСОБА_18 . У дитини бачив на грудях синяки в той момент, коли ОСОБА_7 знімала з неї гольф. Їх походження йому не відомо. З 23 годині до 4 ранку він спав, тому не знає, що відбувалось у хаті. Його вранці розбудила ОСОБА_7 і повідомила, що дитина уже в печі, наказала принести дрова і розтопити піч. Дитина лежала в печі вже мертва, оскільки коли він доторкнувся до неї, то її тіло було холодне. Зміну показань обумовлює тим, що хотів, щоб його діти (хлопчики) залишились жити з матір`ю у батьківській хаті та продовжили його рід. До того ж ОСОБА_7 просила взяти все на себе, а також йому погрожувала колишня теща.

В судових дебатах зазначив, що своїми діями заподіяв дитині легкі тілесні ушкодження, в чому щиро кається і визнає себе винним саме в цьому.

Свідок ОСОБА_20 показала, що протягом 2018 - 2019 років працювала начальником служби у справах дітей Овруцької РДА. 12.04.2018 року дитина була фактично повернута в сім`ю.19.04.2018 року робилось обстеження умов проживання. В той день було багато представників різних служб. Вона тримала дитину на руках, дівчинка була активна, весела, співала, гралась, розповідала вірші. На той час ОСОБА_21 виповнилось повні 4 роки. Умови проживання були задовільні, був запас продуктів харчування, речі необхідні. До цього часу дитина три роки була відсутня у сім`ї. 2 раз обстеження проводилось 13.06.2018 року при якому були присутні представники поліції, служби у справах дітей. Обвинувачені пустили до будинку лише представника сільської ради Вишневську, інших, в тому числі її, не пустили. Пояснювали це тим, що боялись, що у них заберуть дитину. Між цими датами могли приїздить представник уповноваженого з прав людини, громадськість, обласна служба. Про свої візити вказані особи їм не повідомляли. 23.01.2019 року у зв`язку з повісткою на судове засідання до апеляційного суду хотіли надати суду нову інформацію, тому 25.01.2019 року пішла до помешкання однак її в черговий раз не пустили. Зачинились зсередини і не відкрили двері. 12.02.2019 року вона робила акт обстеження, її впустили вона бачила в будинку одяг взуття. Дівчинку їй не показували. Хлопчиків вона бачила, вони грались у першій кімнаті. Коли вона запитала у хлопчиків де ОСОБА_12 . Вони нічого не говорили, мовчали на це питання. З їх боку було звернення до поліції з питання забезпечення безперешкодного входу до приміщення, на що було отримано відмову, мотивовану тим, що родина на обліку не перебуває, тому двері зламувати не будуть. Потім нібито старший син повідомив бабусі, що не має ОСОБА_21 , і та звернулась до поліції. Тоді вже сказали, що дитини не має. Коли приїздили представники служб з ОСОБА_22 , то вони самі робили обстеження і їх не повідомляли.

Свідок ОСОБА_23 показала, що з 2018 року працює в Словечанській сільській раді. Про сім`ю ОСОБА_24 дізналась після повернення в родину дитини. Складали акт обстеження у квітні 2018 року, було все добре, діти грались, тоді вона вперше побачила ОСОБА_21 . Відразу помітила, що дитина має інвалідність, оскільки у неї була не робоча рука. Після квітня місяця вона приходила у червні, її з членів комісії впустили лише одну. Мотивували це тим, що мають острах, що дитину можуть забрати. В будинку було харчування, діти грались, ОСОБА_12 була активна , йшла на контакт.

Свідок ОСОБА_25 показав, що виконував на той час обов`язки старости Листвинського старостинського округу. Знав родину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Знав, що у родини була дівчинка ОСОБА_12 , яку забрали з родини, потім народилось ще двоє хлопчаків. Потім повернули в родину ОСОБА_13 . Разом з представниками інших служб він відвідував родину у квітні. В подальшому вже його не впускали до помешкання. Не пускав ОСОБА_11 , який мав до нього неприязні відносини. Після того, як повернули ОСОБА_21 , родина ходила до озера, де годували лебедів, а потім почали рідше виводити дітей. Він бачив дітей у дворі, однак разом всіх втрьох ніколи дітей не бачив. На території округа є амбулаторія. Фельдшер почала скаржитись, що її не пускають до дітей. Це був січень 2019 року. Коли ОСОБА_11 приходив по довідки він запитував, чому не випускає дітей, той казав, що боїться, що викрадуть. Про те, що ОСОБА_21 вбито дізнався 29.05.2019 року від працівників поліції, які приїхали в той час коли він замінював насос. Вони повідомили, що отримали повідомлення про пропажу дівчинки, пішли до будинку. ОСОБА_18 у вікно показала дитину. Дитину працівники поліції сфотографували і по фото ОСОБА_23 виявила те, що це не ОСОБА_12 . Тобто, ОСОБА_18 на хлопця вділа дівочий одяг, на коси натягнула резинку, однак дитина трималась за матір правою рукою, що не могла робити ОСОБА_21 із-за інвалідності. Тоді вони разом з працівниками поліції повернулись до будинку і виявили, що ОСОБА_21 не має. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на людях вдавали, що дитина наявна, а саме прали одяг ОСОБА_21 . Купували на трьох дітей речі, ласощі, навіть купили для ОСОБА_21 ляльку, в той час коли її вже насправді не було. Скарг на родину не надходило, за допомогою вони не звертались, ОСОБА_11 навіть хизувався, що у нього на рахунку наявні кошти. Останній працював, як офіційно, так і неофіційно, як особу вважає останнього хитруватим.

Свідок ОСОБА_26 показав, що був заступником голови Словечанської ТГ. Знав, що в с.Листвин проживає родина ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Особисто до нього телефонував ОСОБА_6 і скаржився, що до них постійно приходять різні комісії. Фельдшер просила поговорити з ОСОБА_6 , щоб той привіз дітей на обстеження. Він порадив ОСОБА_6 здати дітей в дитячий садочок. Ця розмова відбувалась, коли вже ОСОБА_21 не було. Вказав, що після повернення ОСОБА_21 пару разів відвідував родину; спочатку ОСОБА_6 з ним спілкувався добре, а потім почав проявляти агресію.

Свідок ОСОБА_27 показала, що працює у ДНЗ «Центр легкої промисловості та побутового обслуговування населення". В їхньому навчальному закладі протягом трьох років навчався ОСОБА_28 , який випустився 30.06.2021 року. Учнем він був не дисциплінованим, без поважних причин міг пропускати навчання. Якось він зник в період навчального процесу і вони його шукали. Телефонували рідним та на його телефон. На дзвінок ОСОБА_19 відповів, та повідомив, що перебуває у своєї біологічної матері. Коли саме це було вона точної дати не пам`ятає. Після повернення ОСОБА_15 , вона запросила його до кабінету, де проводила бесіду, в ході якої ОСОБА_19 повідомив, що у мами була його малолітня сестра, а зараз її не має, бо її спалили. Вона дала Владу аркуш паперу і попросила викласти свої пояснення у письмовому виді. Він написав про спалення сестри, тому вона повинна була повідомити про даний факт у поліцію. Під вечір до неї приїхали працівники поліції, які у її кабінеті вилучили пояснення ОСОБА_15 . ОСОБА_29 стосовно обставин загибелі сестри він не розповідав, казав, що спалили, потім що щось пов`язано з водою, однак вона вже не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_30 показала, що ОСОБА_7 її дочка, а ОСОБА_6 співмешканець дочки. Вони мали трьох спільних дітей : дочку ОСОБА_31 , синів ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . Коли вона приїздила провідати дочку, то ОСОБА_6 був завжди п`яний та виганяв її з дому. Відносно один до одного у них проявлялась агресія. Телефонувати вона могла тільки на його телефон щоб поспілкуватись з дочкою. Коли він уходив з будинку то телефон забирав з собою, тому нічого їй дочка розповісти не могла. Вказала, що ОСОБА_34 із сім`ї була вилучена, а потім повернута. Це було в квітні місяці, рік вона не пам`ятає. Після повернення дитини вона двічі приїздила, це був десь липень чи серпень місяць. Якось ОСОБА_19 сказав, що приїде додому, а сам не приїхав. Поїхав до матері в с.Листвин. Коли приїхав, то попросив її сісти, а потім повідомив, що ОСОБА_14 не має. Зі слів онука їй стало відомо, що ОСОБА_6 був п`яний, стукнув ОСОБА_13 , після чого матір до неї не підпускав, а потім спалив її у печі. Коли вона запитала, коли це сталось, то ОСОБА_19 повідомив, що зі слів мамки деякий час від події вже минув. Вона після цього почала дзвонити дочці, їй не відповідали, тому вона зателефонувала сину і сказала йому, що буде телефонувати до поліції. Той відповів «дзвони». Вона телефонувала до поліції, де їй радили дзвонити до служби дітей, куди вона також дзвонила. Через деякий проміжок часу їй зателефонували і повідомили, що дитини дійсно не має. З того часу вона з ОСОБА_7 не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_28 показав, з 15 років навчався у ліцею. З ОСОБА_7 спілкувався не часто, на канікули він їздив у с.Листвин, іноді телефонував. У ОСОБА_7 крім нього та його старшого брата, були ще менші діти: ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 . ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_6 .. Коли ОСОБА_13 повернули у сім`ю він не пам`ятає, через 3-4 місяці після цього він приїздив до матері, спілкувався з ОСОБА_37 . Якось він приїхав на два чи три дні, це було на ОСОБА_38 , і побачив, що ОСОБА_14 не має. Запитав у мами де вона. Мама розповідала, що ОСОБА_6 будучи випивший, вдарив ОСОБА_13 , вона впала і вдарилась об залізне ліжко. Потім ОСОБА_6 завернув у ковдру і спалив, а потім кудись виніс. Казала, що це сталось десь півроку тому. Мама виявила її під ліжком. Він і маму бив в його присутності і його. Тому вона його боялась і нікому не повідомляла. Після розповіді матері, ОСОБА_6 цю версію також підтримав і просив нікому не казати. Після цього він ще один день побув у с.Листвин і поїхав. Про це він розповів заступнику директора та бабусі. Вказав, що замість ОСОБА_14 вони показували меншого сина, видаючи його за дівчинку.

Експерт ОСОБА_39 , який був опитаний за клопотанням прокурора, як спеціаліст в галузі судової медицини, з поставлених йому питань пояснив, що у 5 річної дитини ще не закінчилось склепіння кісток черепа, тому при нанесенні удару зі значною силою прикладання (кулаком, ладонею) дитині можна заподіяти черепно мозкову травму та викликати субдуральну гематому. Наявність синяка на обличчі вже вказує на черепно мозкову травму. Голова є важливим органом, тому у разі заподіяння травми людина може жити як декілька годин так і пару днів. Це залежить від того, як швидко станеться набряк мозку. Наявність сукровиці вказує на те, що внаслідок здавлення мозку стався набряк легенів, тому почала виділятися рідина, піна, що фактично вказує вже на настання смерті. В такому випадку самостійно надати допомогу людини неможливо, оскільки необхідні реанімаційні заходи, зокрема штучна вентиляція легенів. Письмовими доказами, які було подано прокурором та досліджено судом в межах пред`явленого обвинувачення за ст.135 ч.3, 115 ч.2 КК України є: витяг з ЄРДР з якого слідує, що відомості внесено за повідомленням підприємств, установ, організацій та посадових осіб 27.05.2019 року з правовою кваліфікацією дій за ст.115 ч.2 п.2, п.12 КК України; рапорт уповноваженої особи, зареєстрований під № 2755 від 27.05.2019 року, яким зафіксовано надходження повідомлення про те, що 27.05.2019 року о 14:49 за адресою: Овруцький район, с.Листвин учень ОСОБА_40 у пояснювальній записці зазначив, що перебуваючи у біологічної матері в с.Листвин, дізнався, що рік тому вітчим з матір`ю ОСОБА_7 вбили сестру 3-4 років, а саме штовхнули дитину, яка вдарилась головою, від чого наступила смерть; в подальшому тіло спалили в печі, кістки викинули у річку; рапорт за №2754 від 27.05.2019 року про надходження повідомлення ОСОБА_41 про підозру щодо можливого вчинення фізичного насильства ОСОБА_42 стосовно дітей 6р, 3 р, 1,5 р.) оскільки раніше погрожував ножем 16 річному сину. Одночасно заявниця повідомила, що телефонувала дочці, яка не дала слухавку внукам; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2019 року, яким від ОСОБА_27 прийнято заяву, що в с.Листвин Овруцького району Житомирської області близько року тому вбито сестру ОСОБА_43 , про що останній зазначив у навчальному закладі; протокол огляду місця події від 27.05.2019 року, яким зафіксовано огляд приміщення кабінету №31 ДНЗ «Центр легкої промисловості та побутового обслуговування населення", розташованого в м.Житомир, вул.Чуднівська, 2 , де було вилучено пояснювальну записку Журахівського в якій викладено обставини загибелі його сестри, на яку накладено арешт ухвалою слідчого судді 3.06.2019 року; протокол огляду місця події від 28.05.2019 року, яким зафіксовано огляд домоволодіння по АДРЕСА_1 ; протокол огляду місця події від 28.05.2019 року, яким зафіксовано огляд службового приміщення по АДРЕСА_3 , де було вилучено особову справу №0261661-ІІ ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.04.2009 року у справі №2-293/2009 про позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав відносно її малолітніх дітей : ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_45 , яких передано під опіку ОСОБА_46 ; свідоцтво про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 , де батьками дитини вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; висновок органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідка про склад сім`ї ОСОБА_7 ; рішення виконавчого комітету №42 від 28.05.2019 року про відібрання малолітніх дітей із сім`ї ОСОБА_7 . ОСОБА_6 , оскільки склались умови, що загрожують здоров`ю і життю дітей; рішення виконавчого комітету №43 від 28.05.2019 року про надання дозволу на знесення дерев на березі річки Норинь біля села Листвин Овруцького району Житомирської області; історія розвитку дитини ОСОБА_10 в якій зазначено, що батьки категорично відмовляються від лікування в ЖОДКЛ у зв`язку з тим, що не має грошей; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_10 ; сигнал повідомлення №26 від 24.10.2014 року №1623 про невиконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та висновок органу опіки про доцільність позбавлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 батьківських прав відносно дочки; акти обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, яка опинилась в складних життєвих обставинах за 2014 рік, 2016 рік; рішення №16 від 30.05.2017 року та висновок органу опіки і піклування про доцільність повернення малолітньої дитини ОСОБА_10 біологічним батькам ; акти обстеження сім`ї за 25.05.2017 року та 25.09.2017 року; акти обстеження матеріально-побутових умов від 17.10.2018 року та від 23.01.2019 року, в останньому зазначено, що розмова відбувалась через вікно, оскільки ОСОБА_6 до будинку не впустив комісію; постанова Житомирського апеляційного суду від 14.02.2019 року у справі №286/1736/17 про повернення малолітньої ОСОБА_10 , 24.10.2013 року її батькам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; протокол огляду від 28.05.2019 року, яким зафіксовано огляд земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 в ході якого виявлено три фрагменти згорілих кісток; протокол слідчого експерименту проведеного 28.05.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , яким зафіксовано повідомлені підозрюваним обставини про те, що в серпні 2018 року, коли він повернувся додому дочка вказала, що не рахує його батьком, після чого він наніс удар долонею правої руки в обличчя Дарії, яка впала. Вдарилась головою ( височною частиною справа ) об бильце ліжка. ОСОБА_7 намагалась надати медичну допомогу Дарії, проте це їй не вдалось. Після чого він спалив тіло в печі в будинку, а через декілька днів в полімерному пакеті виніс до річки неподалік будинку. Потім підозрюваний продемонстрував дії, які зазначив вище; протокол від 28.05.2019 року проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , та її захисника ОСОБА_47 під час якого підозрювана вказала, що після 20.08.2018 року , точної дати не пам`ятає, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 близько 21 години її співмешканець ОСОБА_48 був в п`яному вигляді і вдарив кулаком в обличчя дочку ОСОБА_49 , 2013 року народження, яка від удару впала на підлогу. Після цього, ОСОБА_50 наказав їй залізти під ліжко, де вона перебувала доки він не уснув. Після цього вона поклала дочку в іншій кімнаті на ліжко. Близько 4 години підійшла до дочки, яка хропіла, не прокидалась , у неї були судоми всього тіла, а з рота витікала рідина рожевого кольору. Вона запропонувала співмешканцю викликати «швидку» допомогу, але він заборонив, посилаючись на те, що у дитини синець під лівим оком. Через деякий час ОСОБА_51 припинила подавати ознаки життя, тоді вони почали радитись, що робити з трупом. ОСОБА_6 сказав, що все вирішить сам, виніс дочку в кухню, розпалив піч, а їй розповів, що труп спалив, а решки викинув у річку. Після зазначеного підозрювана вказала на механізм нанесення удару, обстановку, місце куди поклала і де померла дитина; протокол огляду місця події від 10.06.2019 року яким зафіксовано огляд ділянки місцевості в с.Листвин, вул.Партизанська, де наявний рівчак, шириною 2, 2 м. в ході дослідження якого виявлено фрагменти кісток на вигляд обгорілі, 3 молочні зуба, основи черепа, фрагменти кісток щелепи, фрагменти ребер, з ілюстративною таблицею до нього; постанови та протоколи про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; протокол про результати НСРД від 25.06.2019 року, який відображає розмову ОСОБА_7 з жінкою в ході якої ОСОБА_7 розповідає останній про обставини загибелі дочки Дарії; Протокол про результати НСРД від 25.06.2019 року, який відображає розмову ОСОБА_6 з чоловіком, якому розповідає, за яких обставин з необережності вбив дочку; ухвали суду про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 25.07.2019 року , а саме до особової справи ОСОБА_10 ; акт передачі дитини від 12.04.2018 року; висновок про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; висновок експерта №115-МК від 25.06.2019 року згідно якого серед чисельної кількості уламків виявлені фрагменти кісток, які за своїми анатомо-морфологічними особливостями належать до кісток однієї людини, а саме до лицевого та мозкового черепу, ребер , хребців, трубчастих кісток, на яких виявлені ознаки дії високої температури (полум`я), будь-яких травматичних ушкоджень на кістках не виявлено. На виключається можливість, що кістки, які можливо ідентифікувати, належали дитині, вік якої не виявилось можливим встановити; висновок №116-МК від 18.06.2018 року, яким встановлено, що надані на експертизу об`єкти є молочними зубами, за ознаками свідчать про вік дитини 4-5 років, на яких виявлені ознаки дії високої температури; висновок №114-МК від 25.06.2019 року з якого слідує, що при дослідженні зольних останків встановлено, що вони могли належати людині, вік якої встановити не представилось можливим, на яких одночасно виявлені ознаки дії високої температури (полум`я); висновок імунологічної експертизи №7/48 від 10.07.2019 року, яким визначено групову належність крові ОСОБА_6 (ІІ), ОСОБА_7 (ІІ), ОСОБА_52 (ІІ), ОСОБА_53 (ІІ); висновок №19/10/1-412/СЕ/19 від 17.07.2019 року, яким встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; висновок експерта №19/10/2-312/СЕ/19 від 5.09.2019 року містить відомості про те, що встановити генетичні ознаки (ДНК профіль) фрагментів кісток не представилось можливим у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК; висновок експерта №19/10/2-407/СЕ/19 від 25.10.2019 року згідно якого в результаті проведеного дослідження генетичні ознаки фрагментів (об`єкти 7, 12, 1-6, 8-11) не встановлено у зв`язку з недостатньою кількістю ДНК; протоколи огляду предметів від 04.07.2019 року, від 11.09.2019 року, а саме уламків фрагментів кісток; постанова від 23.10.2019 року про встановлення особи трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку протиправно було позбавлено життя в серпні місяці 2018 року; акти комісії з проведення медичних оглядів, якими визначено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 примусового лікування не потребують; висновок судово-психіатричного експерта №201-2019 згідно якого ОСОБА_7 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу до якого відносяться інкриміновані їй протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. Зі змісту вказаного висновку слідує, що при проведенні експертизи повідомила, що вину визнає в тому, що мовчала про вбивство дочки протягом 9 місяців, яку було в подальшому спалено; висновок судово-психіатричного експерта №200-2019 згідно якого ОСОБА_6 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час; постанови від 24.10.2019 року , 14.06.2019 року про визнання речовими доказами пояснень ОСОБА_54 , дитячих сандалів, мобільних телефонів, дитячої ковдри, пов`язки на голову, документів, вирізів з матрацу та дитячого підодіяльника з плямами бурого кольору, 2 полімерні пакети, 3 пакети з продуктами горіння, 2 дитячі кофти, особові справи, 461 фрагмент кісток, 3 молочні зуби, 12 цвяхів, 32 заклепки, резинку для волосся, монету 50 копійок; розпорядження від 30.05.2019 року про закриття о/р НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 у зв`язку з вилученням дітей із сім`ї; розпорядження від 31.05.2019 року про надання ОСОБА_55 , ОСОБА_56 статусу дітей про позбавлення батьківського піклування; рішення від 28.05.2019 року №42 про відібрання дітей у батьків; довідки щодо користування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельною ділянкою, розміром 0, 95 га; повідомлення про завершення досудового розслідування та протоколи надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 31.10.2019 року; довідка Словечанської сільської ради від 23.10.2019 року про те, що біля місця, де проводились слідчі дії (осушування річки та пошук залишків тіла ОСОБА_10 ) вверх по руслу річки на відстані 400 м було кладовище. Вниз по руслу річки на відстані 300 м знаходиться нині діюче кладовище, на північ на відстані 200 м знаходиться стародавнє городище; адвокатський запит та відповідь на нього стосовно проведення слідчих дій працівників слідчих органів з ОСОБА_7 за період з 06.06.2019 року по 26.11.2019 року в слідчому ізоляторі.

При з`ясуванні судом у сторін кримінального провадження щодо наявності у останніх зауважень з приводу належності та допустимості поданих та досліджених письмових доказів сторона захисту зазначила, що таких зауважень не має.

В судових дебатах адвокат ОСОБА_8 вказав, що надані прокурором докази не доводять прямий умисел ОСОБА_6 на вбивство, тобто наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.2 КК України. ОСОБА_6 не заперечує, що дав ляпаса дитині, однак це не могло призвести до смерті. Висновок СМЕ щодо визначення тяжкості отриманого тілесного ушкодження та встановлення причин смерті відсутній.

Так, п.2 ч.2 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство малолітньої дитини.

Умисне вбивство це протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочину обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Вирішуючи питання про наявність у протиправному діянні ОСОБА_6 суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.2 КК України, суд ретельно проаналізував показання обвинувачених, які постійно їх змінювали, у відповідях на поставлені питання плутались, надаючи не щирі відповіді, намагались перекласти свою провину один на одного.

При цьому, нанесення удару дорослим чоловіком малолітній дитині зі значною силою прикладання у життєво важливий орган (голову) обґрунтовано свідчить щодо цілеспрямованості та усвідомленості вчинених ОСОБА_6 дій, що є достатнім для завдання тяжких наслідків, що останній не міг не усвідомлювати.

У контексті наведеного, аналізуючи вищевказане та матеріали кримінального провадження, у даному конкретному випадку дозволяє зробити висновок про наявність умислу ОСОБА_57 на заподіяння смерті малолітній дитині, спонукальною причиною якого послугували раптово виниклі неприязні відносини, що вказує на правильність кримінально-правової кваліфікації його дій за п.2 ч.2 ст.115 КК України.

Колегія суддів критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який повідомив, що не мав умислу на вбивство ОСОБА_10 , оскільки наніс удар, який, на його думку, не міг призвести до настання смерті, та вважає їх надуманими.

Позиція обвинуваченого щодо відсутності умислу на завдання смерті ОСОБА_10 , повністю спростовується безпосередньо дослідженими у суді вищеперерахованими доказами, а також посткримінальною поведінкою обвинуваченого, а саме тим, що після завдання удару ОСОБА_58 не намагався надати дитині допомогу та не викликав швидку медичну допомогу. Натомість, обвинувачений вчинив активні дії по знищенню тіла та його останків, що свідчить про мету обвинуваченого приховати сліди вчинення кримінального правопорушення.

Так, саме активні дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які після завдання удару малолітній дитині у життєво-важливий орган, не намагались надати останній допомогу, не викликали швидку медичну допомогу, подальше спалення тіла з метою не можливості встановлення наявності тілесних ушкоджень та їх тяжкості, а потім навіть винесення попелу на значну відстань від свого помешкання де викинув у річку ( тобто місце, де буде складно або взагалі неможливо виявити рештки), свідчать про їх мобілізованість, усвідомленість та цілеспрямованість, і разом із іншими, встановленими обставинами, спростують твердження сторони захисту про не умисний характер дій.

Отже, провівши судовий розгляд кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення, заслухавши показання обвинувачених та свідків, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та проаналізувавши ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів дійшла висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_6 винуватим у скоєнні злочину, передбаченому п.2 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство малолітньої дитини.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з позицією Верховного суду висловленою у справі №361/2548/18 в якій зазначено, що про умисел на вбивство потерпілого вказують, зокрема, такі обставини: байдуже ставлення до спричинених наслідків, наявність наміру приховати факт смерті потерпілого.

Захисник ОСОБА_9 просив виправдати ОСОБА_7 за ст.135 ч.3 КК України, вказуючи на те, що доводи прокурора ґрунтуються лише на припущеннях. Жоден із досліджених в судовому засіданні доказів, на думку захисника, не містить інформації про те, що ОСОБА_7 вчинила інкриміновані їй дії умисно, тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст.135 ч.3 КК України.

Статтею 135 КК України передбачена відповідальність за залишення в небезпеці.

Залишення в небезпеці - це завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан (частина перша статті 135 КК України).

З об`єктивної сторони злочин полягає у суспільно небезпечній бездіяльності, що виражається у залишенні без допомоги вказаної особи.

З суб`єктивної сторони злочин характеризується прямим умислом, тобто, винний усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, те, що він зобов`язаний піклуватися про особу і має реальну можливість надати їй допомогу, або що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і бажає чинити саме так.

Залишення без допомоги передбачає невжиття особою заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого.

Злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того, наскільки ефективною могла бути така допомога. Настання суспільно небезпечних наслідків певного характеру є підставою для кваліфікації діяння за частиною третьою статті 135 КК України, якщо вищенаведені діяння спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Ставлення винної особи до наслідків, передбачених частиною третьою статті 135 КК України, може характеризуватися непрямим умислом або необережністю.

Кримінальна відповідальність за злочинну бездіяльність настає лише за умов коли на особу було покладено спеціальний обов`язок вчинити активні дії, якими було б відвернене настання суспільно небезпечного наслідку; у особи була реальна можливість у даній конкретній ситуації вчинити відповідні активні дії і запобігти настанню суспільно небезпечних наслідків.

Обов`язок вчинити певні дії (діяти певним чином) може випливати з різних підстав: із закону або з іншого нормативного акта; із професійних або службових функцій особи; із договору; із родинних відносин; із попередньої поведінки особи, якщо вона своїми діями створює небезпеку для іншої особи і внаслідок цього зобов`язана надати їй допомогу.

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Варто зазначити, що для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особа допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, несе відповідальність за статтею 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці).

ОСОБА_7 була свідком завдання ОСОБА_6 удару малолітній дитині, яка мала статус дитини інваліда, що вказувало на потреби більшого піклування про неї та підвищеного догляду.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 слідує. що дитина не вміла проявляти емоцій, не вміла плакати, не вміла сміятися.

Удар був нанесений у життєво важливий орган (голову) зі значною силою прикладання; ОСОБА_7 побачила синець, який відразу утворився; дитина поскаржилась на головний біль, до чого необхідно було поставитись дуже відповідально, однак не викликала швидку медичну допомогу, не вжила додаткових заходів до полегшення стану дитини, яка тривалий час перебувала під ліжком; обмежилась наданням лікарського засобу, який чинить анальгезуючу, жарознижувальну та протизапальну дії. В подальшому була обізнана з діями ОСОБА_57 спрямованими на позбавлення від тіла дитини, хоча, як вказувала у своїх показаннях, дитина ще хрипіла, що потребувало вжиття необхідних реанімаційних заходів, на що вказав опитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_59 .

Отже, оцінивши вищенаведене, що в своїй сукупності, достатності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводить причетність обвинуваченої ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ст. 135 ч.3 КК України.

Не визнання обвинуваченими вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень суд розцінює як обраний останніми спосіб захисту та спробу пом`якшити відповідальність за вчинені діяння.

Саме пасивна поведінка матері та агресія і жорстокість батька відібрали у ОСОБА_10 невід`ємне право на життя, яке остання не могла захистити внаслідок свого малолітства та без захищеності.

Протягом тривалого часу (9 місяців) ОСОБА_58 та ОСОБА_7 намагались приховати факт смерті дочки, створили версію про її викрадення, перевдягали інших дітей, виставляючи їх уповноваженим особам соціальних служб замість ОСОБА_10 , прали білизну дочки, купували іграшки, цукерки на трьох дітей, навіть ляльку для Даринки, якої вже не було, що вказує на намагання як довше приховувати особливо тяжкий злочин; при цьому розкаяння у вчиненому не проявили.

Обираючи обвинуваченим покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_6 працездатного віку, на спеціалізованих обліках не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

З характеристики старости слідує, що останнім часом ОСОБА_6 вів замкнений спосіб життя, із сусідами в стосунки не вступав, дитину соціальним працівникам не показував, мотивуючи тим, що в нього хочуть вкрасти дитину. На час затримання був у нетверезому стані.

Також з характеризуючих даних на ОСОБА_6 слідує на наявність у того риси хитруватості.

Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Зазначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_6 обставини: щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину не знайшли свого підтвердження при судового розгляді.

Так, щире каяття характеризується ставленням винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення та означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює вчинене правопорушення, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Натомість при розгляді кримінального провадження вищевказане прояву у ОСОБА_6 не мало.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.

Як особа, обвинувачена ОСОБА_7 працездатного віку, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судима.

З характеристики, наданою за місцем проживання сільським головою слідує, що ОСОБА_7 до 2015 року вживала спиртні напої, за що у неї була вилучена дитина ОСОБА_10 , яку було повернуто після виправлення за рішенням суду. Вела замкнений спосіб життя, дитину соціальним працівникам не показувала, мотивуючи тим, що в неї її хочуть викрасти.

Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Зазначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_7 обставини: щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину не знайшли свого підтвердження при судового розгляді.

Так, щире каяття, як вже зазначалось вище, характеризується ставленням винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення та означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює вчинене правопорушення, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Натомість при розгляді кримінального провадження вищевказане прояву у ОСОБА_7 не мало.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, з якою винна перебувала у сімейних відносинах.

Вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_57 та ОСОБА_7 не можливо без ізоляції від суспільства та обирає останнім вид та розмір покарання в межах санкцій частин статтей закону, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі, оскільки вчинено тяжкий та особливий тяжкий злочини, наслідком чого стала смерть малолітньої дитини, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не подавався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані з проведенням судово-імунологічної експертизи, молекулярно-генетичних експертиз, згідно ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави, оскільки вказані види експертиз проводились для доведеності обвинувачення за ст.115 КК України, яке пред`явлено прокурором лише ОСОБА_6 .

Запобіжні заходи відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту припинили свою дію.

Підстав для обрання до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запропонованого прокурором в судових дебатах запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії ухвалення вироку, з урахуванням положень глави 18 та ст.377 КПК України, не має.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.2 п.2 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

Строк відбування ОСОБА_6 призначеного покарання обчислювати з моменту затримання у порядку виконання даного вироку.

Зарахувати як відбуте ОСОБА_6 покарання відповідно до ст.72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення з 28.05.2019 року по 25.10.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.135 ч.3 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного покарання обчислювати з моменту затримання у порядку виконання даного вироку.

Зарахувати як відбуте ОСОБА_7 покарання відповідно до ст.72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення з 28.05.2019 року по 19.03.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судові витрати за проведення експертиз ( судово-імунологічної, молекулярно-генетичних) в загальній сумі 24065,88 гривень стягнути з ОСОБА_6 на користь держави згідно ч.2 ст.124 КК України.

Речові докази: ?? аркуш паперу з поясненням ОСОБА_54 , витяг з Реєстру громадського стану, касаційну скаргу, постанову суду, медичні документи на ім?я ОСОБА_10 , документи державних органів стосовно розгляду справ щодо ОСОБА_10 , 4 фотознімки дитини, особову справу № 0261661 на ім?я ОСОБА_10 ; монету номіналом 50 коп.; справу про надання соціальної допомоги ОСОБА_6 № 607443 , справу про надання соціальної допомоги ОСОБА_7 № 607444; особову справу ОСОБА_10 зберігати в матеріалах кримінального провадження;

??- дитячі сандалі, мобільний телефон «Samsung», сірого кольору, IMEI НОМЕР_3 , мобільний телефон «Samsung», білого кольору, IMEI НОМЕР_4 , дитячу ковдру червоного кольору, дитячу пов`язку на голову, документи (свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій, договір про поділ спадкового майна

повернути за належністю;

- виріз з матрацу з речовиною бурого кольору, виріз з обшивки матрацу з речовиною бурого кольору, дитячий підодіяльник з плямами бурого кольору, 2 полімерних пакети, 3 паперові пакети з продуктами горіння, 2 дитячі кофти; 461 фрагмент кісток, 3 молочні зуби, 12 цвяхів, 32 заклепки, резинку для волосся -знищити.

Арешт на вищевказане майно, накладений ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м.Житомира від 28.05.2019 року та 30.05.2019 року, скасувати.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2