ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2023 року

м. Київ

справа № 332/951/21

провадження № 51-3226 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2022 року укримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001529, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, раніше судимого, востаннє вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Солоне Вільнянського району Запорозької області, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року засуджено:

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього його майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяцьіз конфіскацією всього його майна.

Виправдано ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України щодо потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його затримання - 18 грудня 2020 року.

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього його майна.

Виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України щодо потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання - 22 грудня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2022 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, 18 грудня 2020 року, приблизно о 14 год,

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , за попередньою змовою між собою, вирішили здійснити напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, вони незаконно проникли до приміщення будинку АДРЕСА_5 , де

ОСОБА_6 побачив на дивані ОСОБА_11 , до якого разом з незаконною вимогою видачі грошових коштів застосував насильство, що виразилось у нанесенні ударів кулаком руки у щелепу та грудну клітину. В подальшому ОСОБА_7 , виконуючи свою роль активного співучасника вчинюваного злочину, намагаючись унеможливити спротив потерпілого, діючи узгоджено з ОСОБА_6 , застосував до ОСОБА_11 насильство, що є небезпечним для його життя та здоров`я, яке виразилось у придушенні останнього руками за шию та нанесенні ударів кулаками рук по обличчю та тулубу, від чого потерпілий впав на підлогу кімнати та втратив об`єктивну можливість чинити активний спротив протиправним діям нападників. Вказані протиправні дії супроводжувались спонуканнями ОСОБА_6 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та одночасним вимаганням від ОСОБА_11 видати місце збереження грошових коштів.

Не зупиняючись на досягнутому, розуміючи, що потерпілий тимчасово втратив волю до спротиву, ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_7 залишився слідкувати за діями ОСОБА_11 , а в цей же час ОСОБА_7 направився до вікна у вказаному приміщенні, де заволодів грошовими коштами у сумі 6 000 грн, які належать на праві власності ОСОБА_12 , мобільним телефоном «FLY FF281» вартістю 333,33 грн, що належить ОСОБА_11 , банківськими картками «ПриватБанк», що оформлені на ім`я ОСОБА_11 за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а також паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_11 . Побачивши вказані дії потерпілий, з метою припинення протиправних дій, намагаючись уникати отримання тілесних ушкоджень, висунув вимогу припинити протиправні дії та повернути незаконно викрадене майно. В цей час ОСОБА_6 , з метою упередженняможливого спротиву ОСОБА_11 та пригнічення його волі, наніс останньому декілька ударів ногами по тулубу, а

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, знаходячись біля вхідної двері вказаного будинку, з метою безперешкодного зникнення з місця вчинення злочину та упередження можливості звернення телефоном до правоохоронних органів потерпілою ОСОБА_12 , яка в цей момент увійшла до будинку, наніс останній удар рукою по її рукам, вибивши при цьому мобільний телефон, та повідомивши ОСОБА_7 про необхідність негайного залишення місця події, вийшов за територію домоволодіння та зник у невідомому напрямку. В свою чергу ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадене майно, прослідував за ОСОБА_6 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілим

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму

6333,33 грн, а ОСОБА_11 також тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також через недоведеність винуватості та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що кримінальне провадження сфабриковано, оскільки під час досудового розслідування щодо нього не було проведено жодних слідчих дій. Крім того вказує про відсутність попередньої змови на вчинення злочину з ОСОБА_7 та умислу на проникнення у будинок, оскільки вони перебували у гостях. Тілесні ушкодження ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_7 через конфлікт, що виник між ними в будинку, тоді як він при цьому присутнім не був. Посилається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не підтвердили факту нанесення ним у їх присутності ударів ОСОБА_11 , тоді як останній у показаннях зазначив, що не пам`ятає чи бив його ОСОБА_6 . Також недоведеним є факт викрадення грошових коштів у сумі 6 000 грн, оскільки докази щодо цього в матеріалах кримінального провадження відсутні. Стверджує, що потерпілі не проживали у вказаному будинку, який був пошкоджений у результаті раніше виниклої пожежі.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 касаційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції зробив на підставі ретельного аналізу й оцінки досліджених доказів, а саме: показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , даних, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів з потерпілими від 01 та 02 лютого 2021 року, протоколах впізнання особи від 19 та 21 грудня 2020 року, висновках судово-медичного експерта № 133п від 10 березня 2021 року та судово-товарознавчої експертизи від 15 березня 2021 року.

Вказаний висновок місцевого суду був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є обґрунтованим, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Згідно зі ст. 17 КПКУкраїни особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню,

доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом,

і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України доведена допустимими й достатніми доказами.

Виконуючи законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції допитав потерпілого ОСОБА_11 , з`ясував позиції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до яких останній свою винуватість визнав частково, а ОСОБА_6 заперечив свою причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, з викладенням своїх версій події.

Зокрема, ОСОБА_7 не заперечував, що зайшов у будинок, та через відмову ОСОБА_11 випити з ним, умисно завдав потерпілому три або чотири удари в голову у відповідь, оскільки останній вдарив його першим. Вказував на відсутність кваліфікуючої ознаки проникнення у житло за попередньою змовою групою осіб, зазначав, що грошей не брав, паспорт та мобільний телефон ОСОБА_11 підняв з підлоги щоб в подальшому повернути, оскільки вони були в крові. Засуджений

ОСОБА_6 стверджував, що зайшов у будинок уже після того, коли почув звідти крик ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Опинившись у будинку побачив ОСОБА_11 , який лежав на підлозі, обличчя якого було в крові, з чого зрозумів, що

ОСОБА_7 побив потерпілого, заперечив заподіяння останньому особисто будь-яких тілесних ушкоджень. При цьому вказував, що попередньої змови на вчинення розбою у нього з ОСОБА_7 не було.

Наведену версію сторони захисту апеляційний суд ретельно перевірив і переконливо спростував, навівши відповідні аргументи. Так, обґрунтовано вказав на узгодженість дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення, тобто що вони заздалегідь, до початку вчинення злочину (до виконання його об`єктивної сторони), домовилися про спільне його вчинення та вказана домовленість могла відбутися у будь-якій формі.

У судах першої та апеляційної інстанцій обвинувачені наполягали, що вони не обговорювали вчинення злочину щодо ОСОБА_11 , проте їх конклюдентні дії (мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсне волевиявлення особи: це жести, міміка, певні рухи, внаслідок яких співучасники досягають узгодженості дій), вказують на наявність у них попередньої змови на спільне вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 у суді апеляційної інстанції підтвердив, детально описавши дії обох обвинувачених, вказавши на ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , як на осіб, які вчинили щодо нього розбійний напад, із зазначенням при цьому відповідної ролі кожного з них, що, в свою чергу, свідчить про наявність умислу у обвинувачених та попередньої змови на вчинення цього кримінального правопорушення.

Показання ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями інших осіб, зокрема, ОСОБА_10 , який також підтвердив причетність обвинувачених до розбійного нападу на ОСОБА_11 , зазначивши при цьому, що обвинувачений ОСОБА_6 постійно вимагав від нього повернути йому грошові кошти, що поряд з іншим підтверджує корисливий мотив дій обвинувачених при вчинені злочину та спрямованість умислу на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном та грошовими коштами. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 вказував, що коли побачив ОСОБА_11 , який знаходився на підлозі та був увесь у крові, то поруч з ним перебував ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 при цьому казав йому про те, що його батько отримує тілесні ушкодження за нього. В подальшому потерпілому стало відомо, що зникли грошові кошти і майно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також зазначені обставини підтвердила потерпіла ОСОБА_12 , зокрема, зазначила, що коли вона прийшла додому, то в будинку все було перевернуте та побите, всі ящики були відкриті, що свідчить про те, що дії обвинувачених були направлені на пошук майна та грошових коштів з метою подальшого заволодіння ними. При цьому потерпіла також вказала, що обвинувачений ОСОБА_6 повідомив їй про те, що вони прийшли вбивати ОСОБА_11 із-за ОСОБА_10 , що поряд з іншим також свідчить про те, що обвинувачені проникли до житла з метою вчинення розбійного нападу на потерпілого.

Показання ОСОБА_11 щодо отримання тілесних ушкоджень підтверджуються висновком судово-медичного експерта № 133п від 10 березня 2021 року, відповідно до якого встановлено наявність у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я (т. 2 а. п. 67-69).

З протоколу огляду дачної будівлі від 21 грудня 2020 року убачається, що усі викрадені у потерпілих речі, окрім грошей, були знайдені за адресою: АДРЕСА_6 , за місцем колишнього проживання ОСОБА_7

(т. 1 а. п. 157-160)

Встановлені судами обставини вказують на те, що дії нападників були послідовними, узгодженими і охоплювалися єдиним умислом, співучасники разом застосовували насильство до потерпілого, а потім заволоділи його майном. Виконання кожним із засуджених під час цього нападу різних дій (завдання ударів, вилучення речей), не може бути підставою для висновку про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судами беззаперечно, поза розумним сумнівом, встановлено наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій нападників, що свідчать про вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у житло.

Так, проникнення у житло як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

При вирішенні питання щодо наявності кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 ККУкраїни, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Також важливим для кваліфікації за ч. 3 ст. 187 КК України є факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою. Вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14 кс18, справа

№ 569/1111/16-к) щодо застосування норми права (кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище») в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , останній разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпивали спиртні напої у літній кухні, де мешкав потерпілий. Його батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мешкали у будинку, який знаходиться поруч з вказаною літньою кухнею, куди і проникли обвинувачені для вчинення розбійного нападу.

Про це свідчать дії обвинувачених, які проникли до помешкання ОСОБА_11 без згоди на те останнього, під час нападу на потерпілого обшукували його житло з метою заволодіння чужим майном, та фактично заволоділи таким майном.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як розбій, поєднаний з проникненням у житло, оскільки останні потрапили до будинку без дозволу потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого вчинили розбійний напад на потерпілого.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , які є аналогічними доводам апеляційних скарг сторони захисту про те, що вказаний будинок був пошкоджений у результаті раніше виниклої пожежі, не є переконливими, оскільки, як слушно зазначив апеляційний суд, стан житлового приміщення, де проживали потерпілі, на кваліфікацію дій обвинувачених не впливає. Згідно з матеріалами кримінального провадження, вищевказане житлове приміщення було призначене для постійного проживання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також не впливає на кваліфікацію дій засуджених і те, що на момент проникнення останніх у вказаний будинок вхідні двері не були зачинені, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зайшли до цього приміщення без згоди на те потерпілих з метою заволодіння чужим майном.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , що у показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_12 відсутні відомості про спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому, а сам ОСОБА_11 заявляв, що ОСОБА_6 його бив, але цього не бачив, і, як наслідок, виключає його участь у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження. Крім того, згідно з технічним записом судового засідання від 14 травня 2021 року (т. 2 а. п. 24-54), потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_6 тримав його ззаду за руки, а ОСОБА_7 в цей час наносив удари.

Не знайшли свого підтвердження доводи, що також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції про те, що не доведено чи дійсно у потерпілих були грошові кошти у сумі 6000 гривень, оскільки наведене спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка повідомила, що зазначена сума грошових коштів лежала у кімнаті на підвіконні, та показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в свою чергу, вказав, що зазначені грошові кошти мати відкладала для оплати за газ.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що доводи апеляційних скарг сторони захисту були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, з наданням на них вичерпних відповідей та докладних мотивів, з яких ці доводи були залишені без задоволення, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. ст. 370, 419 КПК України.

На переконання суду касаційної інстанції, покарання засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 призначено з дотриманням положень статей 50, 65 КК України, та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню та не є явно несправедливим через суворість.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам засуджених, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргузасудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3