Справа № 216/2091/23
Провадження № 1-кп/216/507/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0000250 від 10 лютого 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року за ч. 1 ст. 187 КК Україні до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлено для відбування призначеного покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року за ч. 1 ст. 187 КК Україні у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2023 року близько 14.00 год. ОСОБА_3 разом зі своєю знайомою ОСОБА_5 на просп. Південному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зустріли раніше знайомого обвинуваченому потерпілого ОСОБА_6 , з яким у ході розмови домовились пройти за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , для того, щоб ОСОБА_3 забрав свої речі, які ним були раніше залишені в потерпілого, та спільного проведення часу. Того ж дня близько 18.00 год. ОСОБА_3 разом зі своєю знайомою ОСОБА_5 з дозволу власника пройшли до приміщення вказаної квартири, де у вітальні почали вживати алкогольні напої та слухати музику за допомогою мобільного телефону потерпілого марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 11». Завершивши вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_3 почав виносити належні йому речі з квартири потерпілого на вулицю, де за їх цілісністю залишилась спостерігати його знайома. Повернувшись до квартири потерпілого за рештою своїх речей, ОСОБА_3 пройшов до вітальні, де помітив, що потерпілий ОСОБА_6 заснув, а на столі знаходився належний останньому мобільний телефон. У цей час у ОСОБА_3 раптово виник умисел на таємне викрадення вказаного мобільного телефону та обернення його на свою користь. Так, ОСОБА_3 , діючи повторно, в умовах дії на території України воєнного стану, реалізовуючи зазначений злочинний умисел, скориставшись тим, що потерпілий заснув, а його знайома ОСОБА_5 перебуває поза межами квартири, переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу викрав зі столу у вітальні квартири належний потерпілому мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 11» вартістю 6 100 грн.Після цього ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди в указаному розмірі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в інкримінованому злочині визнав повністю і дав суду такі показання. 14 січня 2023 року близько 14.00 год. він зустрівся з потерпілим, в якого він раніше орендував квартиру, та вони поїхали додому до останнього для спільного відпочинку. Прибувши до квартири потерпілого, вони почали вживати алкогольні напої та слухати музику на телефоні потерпілого. У подальшому він почав виносити свої речі з квартири та разом таємно забрав мобільний телефон потерпілого, який згодом здав до ломбарду приблизно за 3 900 грн, а отримані гроші витратив на власні потреби. Водночас обвинуваченийзазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, зокрема фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному та вважає справедливим покарання, яке йому просив призначити прокурор.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду, одночасно повідомивши про відсутність наміру пред`являти цивільний позов.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілого.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та згоду прокурора на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавав усі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого й прокурора, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченнямдоведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення аналогічного корисливого злочину й наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (а.к.п. 67-78).

Разом з тим суд бере до уваги, що завдана злочином шкода потерпілому ОСОБА_6 не відшкодована.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та наслідки, обстановку й мотиви скоєння злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, перед і пост кримінальну поведінку, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, наявність попередніх судимостей, вчинення цього злочину протягом іспитового строку, відсутність роботи, родини та утриманців, не перебування на обліках, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, не відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди, а також думку останнього про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 187 КК Україні до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 березня 2023 року (моменту затримання) до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень статей 69, 75 КК України, оскільки під час судового розгляду не встановлено такої сукупності обставин, що пом`якшують покарання, істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства, який притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного корисливого злочину зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, вчинив цей злочин протягом встановленого судом іспитового строку й наразі направлений для реального відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру й небезпечності вчиненого діяння, відповідатиме тяжкості правопорушення і даним про особу винного, сприятиме необхідному виправленню останнього та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При призначенні вказаного покарання ОСОБА_3 суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільний позов не пред`явлено.

Речові докази відсутні.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави 755 грн 12 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта (а.к.п. 26).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислюватиз 24 березня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 березня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн 12 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1