Справа №949/555/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000048 від 15 лютого 2023 року відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти неповної середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 , відносно якого 03 лютого 2023 року до Дубровицького районного суду Рівненської області скеровано обвинувальний акт за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, за невстановлених досудовим слідством обставин, в невстановлений час, незаконно придбав та зберігав пістолет марки "STALKER-MOD.914-S" № НОМЕР_1 калібру 9мм Р.А.К. та предмет, ззовні схожий на ручну гранату та запал до неї.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження з вогнепальною зброєю, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 17 червня 1992 року №2471-XII, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі 11 березня 2023 року о 14 год. 18 хв., на автодорозі поблизу с. Висоцьк, Сарненського району Рівненської області, незаконно збув за грошові кошти в сумі 1000 гривень особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , що конфіденційно співпрацює з органами досудового розслідування, пістолет марки "STALKER-MOD.914-S" № НОМЕР_1 калібру 9мм Р.А.К., який згідно висновку експерта є короткоствольною вогнепальною зброєю та придатний до стрільби.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 17 червня 1992 року №2471-XII, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі 23 березня 2023 року о 12 год. 24 хв., на вул. Залізничній в м. Дубровиця, Сарненського району Рівненської області, незаконно збув за грошові кошти в сумі 1000 гривень особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , що конфіденційно співпрацює з органами досудового розслідування предмет, ззовні схожий на ручну гранату М-67 та запал до неї.

Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, який відповідно до частини 1 статті 263 Кримінального кодексу України, карається позбавленням волі на строк від 3 до 7 років.

Тому, з урахуванням всіх встановлених у кримінальному провадженні обставин, слідчий вважає, що є всі підстави стверджувати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки санкцією частини 1 статті 263 Кримінального кодексу України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, якому може бути підданий підозрюваний і яке може спонукати до втечі; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та у сфері незаконного поводження з наркотичними речовинами; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, то цілком ймовірно, що останній може продовжувати злочин, а саме збут вогнепальної зброї та боєприпасів.

Крім того, відносно ОСОБА_4 до суду направлений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000011 від 17 січня 2023 року, по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, а тому, вищевказаним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого та просить його задовольнити з підстав, викладних у ньому, оскільки вказаним у клопотанні ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Натомість, просили суд обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, запевняючи при цьому суд, що підозрюваний буде дотримуватись всіх покладених на нього судом обов`язків.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно зі змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, його майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір завданої майнової шкоди та ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, 15 лютого 2023 року слідчим відділом ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

23 березня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України.

Підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення є докази на які посилається слідчий, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протокол вилучення від 11 березня 2023 року та висновком експерта від 16 березня 2023 року, протокол огляду місця події від 23 березня 2023 року.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в клопотанні, на даному етапі досудового розслідування даного кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "К.Г. проти Німеччини" - "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Разом з тим, обставиною, яка враховується слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний намагається вчинити дії, передбачені вимогами частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Слід зауважити, що ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих подій, визначених у частині 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Між тим, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинно бути обрано такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Тому, аналізуючи вказані у клопотанні слідчим та підтримані у судовому засіданні прокурором ризики, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено наявність всіх тих ризиків, про які йдеться у клопотанні.

При цьому, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, з урахуванням конкретних обставин вчиненого злочину та його наслідків, а також правової позиції Верховного суду у зазначеній категорії справ, останній може зникнути та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Разом з тим, в частині наявності ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя приходить до переконання про необґрунтованість вказаних ризиків, оскільки стороною обвинувачення жодним чином не умотивовано на підставі та у зв`язку з якими обставинами, сторона обвинувачення прийшла до вказаних переконань, а наведені у клопотанні твердження сторони обвинувачення наповнені лише формальним змістом та є надуманими, оскільки заявляючи про наявність зазначених ризиків, ні слідчий, ні прокурор, не доводять ці обставини належними засобами.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою, як запобіжного заходу, прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.

На думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено лише обставини встановлені в пункті 1 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, однак не доведено необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У той же час, при врахуванні тяжкості злочину потрібно враховувати раціональний зміст та ступінь суспільної небезпечності цієї особи, який дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечило 6 презумпції невинуватості.

Зазначене також стверджується і рішенням Конституційного суду України від 08 липня 2003 року, зі змісту якого вбачається, що сам по собі факт здійснення, навіть, тяжкого злочину не є беззастережною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, яка зводиться до наступного: наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі тяжкість покарання не може бути виправданням утриманню під вартою.

Отже, застосування суворого запобіжного заходу повинно оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, аби попереднє ув`язнення не виявилось невиправданим.

Підстави, які наведені в клопотанні слідчого, якими обґрунтовується необхідність обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , носять імовірний характер, та не всі ризики були обґрунтовані в судовому засіданні.

Відповідно до приписів частини 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За вказаних обставин, слідчий суддя не може констатувати, що слідчий, прокурор довів наявність обставин, які виправдовуватимуть перебування підозрюваного під вартою, що в силу частини 4 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України є підставою для залишення клопотання без задоволення та застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки застосування найбільш суворого запобіжного заходу не може бути обумовлене лише міркуваннями тяжкості діяння та суворістю припустимого покарання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у пункті 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Крім того, слідчий суддя враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу його процесуальну поведінку.

Тому, слідчий суддя вважає, що достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного є більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, який полягатиме у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово та виконання умов якого зможе запобігти ризикам на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні.

Відповідно до приписів статті 181 Кримінального процесуального кодексу України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, викладені в клопотанні слідчого обставини не дають підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте, свідчать про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягатиме у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, що відповідатиме меті та завданням кримінального провадження, та в повній мірі узгоджуватиметься з нормами національного законодавства.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 176, 177, 178, 179, 183, 193, 194, 196, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000048 від 15 лютого 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 на строк два місяці, тобто до 24 травня 2023 року, наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження, за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця проживання чи фактичного перебування;

3) не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований та проживає, а саме: с. Висоцьк, Сарненського району Рівненської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців, а тому встановити підозрюваному ОСОБА_4 строк дії ухвали до 24 травня 2023 року.

Ухвалу про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання Відділенню поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 29 березня 2023 року.

Слідчий суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1