Справа № 216/4050/22
провадження 1-кп/216/737/22
ВИРОК

іменем України

26 грудня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

представника потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000375 від 10.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 09.08.1986 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, одружений, має на утриманні малолітніх доньок ОСОБА_7 03.12.2010 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 11.11.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина інвалід з патологічним захворюванням), ОСОБА_9 29.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, працює директором ТОВ «ЛІЦ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 10 серпня 2022 року о 08 годині 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 520І» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вул. Лермонтова з боку площі Визволення в напрямку вул. Кобилянського в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу, при цьому видимість для нього була необмеженою.

В цей же час, на проїзну частину дороги вул. Лермонтова Центрально- міського району м. Кривого Рогу у невстановленому для цього місці, вийшла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїзну частину вказаної дороги справо наліво за напрямком руху «BMW 520І» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В ході подальшого руху, водій ОСОБА_4 , проїхавши перехрестя вулиці Лермонтова та провулку Пулковський Центрально-міського району м. Кривого Рогу з приблизною швидкістю 71 км/год, перебуваючи біля буд. №18 вказаної вулиці та дорожньою розміткою 1.3, 1.5, Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_10 на проїзній частині та зменшити швидкість керованого ним автомобіля, або зупинитись, щоб дати їй дорогу, і таким чином безумовно уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків в будь-якому вигляді, проявив неуважність до змін дорожньої обстановки та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_10 .

Своїми діями водій автомобіля «BMW 520І» реєстраційний номер НОМЕР_1 Губський ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п.п. 12.3, Правил дорожнього руху України, порушення яких перебуває у прямому причинному зв`язку за настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а також вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 б), 12.4, 12.9 б), якими передбачено:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

- «1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи...»

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- «12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.» ;

- «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. »

- «12.9. Водієві забороняється:

- б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту и пункту 30.3 цих Правил».

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 , допустив наїзд керованого ним «BMW 520І» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 , яка була травмована та отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна обличчя, садно заднє-верхній поверхні лівого плечового суглобу, садно зовнішньої поверхні правого плеча в середній третині, садно ліктьової поверхні правого передпліччя, садно зовнішньої поверхні правого колінного суглобу, рана задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, синці переднє-бокової поверхні обох гомілок, синець внутрішньої поверхні правого гомілковостопного суглобу; закрита черепно-мозкова травма: крововиливи у м`які тканини голови в лобних областях, крововиливи під м`які мозкові оболонки по конвекситальній поверхні обох півкуль в лобно-тім`яно-потиличних областях; тупа травма грудної клітини: забій легень, переломи 2-7 ребер ліворуч, лівосторонній гемоторакс (100 мл крові) розрив хребту на рівні між 11 та 12 грудними хребцями, забій лівої нирки; тупа травма тазу: перелом верхньої гілки правої лобкової кістки; закритий перелом шийки лівої стегнової кістки, закритий перелом обох кісток лівого стегна в нижній третині, які утворились прижиттєво, незадовго перед настанням смерті від ударної дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП, та згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, Наказу № 6 МОЗ України від 17.06.2022 року, п. 2.1.3. г,3, й, л, н,о мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 , наступила 10.08.2022 року від сукупної травми тіла у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: саден обличчя, саден та синців кінцівок; крововиливів у м`які тканини голови в лобних областях, крововиливів під м`які мозкові оболонки по конвекситальній поверхні обох півкуль в лобно-тім`яно-потиличних областях; тупої травми грудної клітини: забою легень, переломів 2-7 ребер ліворуч, лівостороннього гемотораксу (100 мл крові) розрив хребту на рівні між 11 та 12 грудними хребцями, забій лівої нирки; тупої травми тазу: перелому верхньої гілки правої лобкової кістки; закритого перелому шийки лівої стегнової кістки, закритих переломів обох кісток лівого стегна у нижній третині, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, що підтверджується даними експертизи та додатковими методами дослідження.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, вказав, що повністю відшкодував завдані збитки. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_4 суд зазначає, що він має постійне місце роботи, одружений, має на утриманні малолітніх доньок ОСОБА_7 03.12.2010 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 11.11.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина інвалід з патологічним захворюванням), ОСОБА_9 29.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно характеристики за місцем роботи, виданої після вчинення злочину, обвинувачений характеризується позитивно, згідно характеристики військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України характеризується позитивно, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, активно сприяв розкриттю злочину.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, за приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, відшкодування завданих збитків, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Суд, з огляду на наслідки злочину, які настали, вважає за необхідне застосувати додаткове покарання до обвинуваченого на строк, передбачений санкцією статті 286 ч. 2 КК України. Разом з тим, вказаний строк суд визначає з урахуванням позиції потерпілої та її представника, які просили не призначати додаткове покарання, особи обвинуваченого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю з патологічним захворюванням, а також того, що ОСОБА_4 надає безпосередню допомогу в організації логістичних ланцюжків по доставці волонтерської допомоги для підрозділу військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючі відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину і беззастережне визнання ним винуватості, відшкодування завданих збитків, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов потерпілою у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати у розмірі 9061,44 грн., пов`язані з проведенням експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № СЕ-19/104-22/25211-ІТ від 08.09.2022), витрати складають 1132,68 грн; експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № СЕ-19/104-22/25209-ІТ від 07.09.2022), витрати складають 1132,68 грн; комплексної судової експертизи відео, звукозапису та автотехнічної експертизи (висновок експерта №КСЕ-19/121-22/11767-ІТ від 23.09.2022), витрати складають 6796,08 грн, суд вирішує у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно яких вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 72 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави в особі Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № СЕ-19/104-22/25211-ІТ від 08.09.2022) складають 1132,68 грн; експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта № СЕ-19/104-22/25209-ІТ від 07.09.2022) складають 1132,68 грн; комплексної судової експертизи відео, звукозапису та автотехнічної експертизи (висновок експерта № КСЕ-19/121-22/11767-ІТ від 23.09.2022) складають 6796,08 грн.

Арешт, накладений на автомобіль «BMW 5201» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2022 року - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази транспортний засіб «BMW 5201» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Речовий доказ флеш носій «KIOXIA EXCERIA» microSD HC class, об`ємом 32gb, serial № 2005С03128N - після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1