Справа № 953/1252/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження №0001793 від 10.06.2022р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тополі Куп`янського району Харківської області, і з середньою освітою, раніше не судимої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України,-

встановив:

До суду надійшов обвинувальний акті із додатками по кримінальному провадженню №0001793 від 10.06.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.

Обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Прокурор просив продовжити обвинуваченій строк запобіжного заходу з підстав наявності ризиків передбачених п.1,п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, подавши клопотання .

Обвинувачена та захисник проти продовження строку запобіжного заходу не заперечували, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. При цьому зазначивши, що ризики прокурором не доведені.

При розгляді клопотання судом враховується, що обвинувачена має постійне місце проживання, працездатна , однак ніде не працює, раніше не судима, не має міцних соціальних зв`язків.

Суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжений до 20.05.2023р.

З урахуванням фактичних обставин пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , введення на території України воєнного стану, у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації, свідчить про наявність суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту від найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, суд вважає доведеним існування ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема - можливість обвинуваченої переховатися від суду, незаконно впливати на свідків, які на теперішній час не зменшились.

Ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України на теперішній час є недоведеним.

Відповідно до положень ч. 6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

В даному випадку, враховуючи введення на території України воєнного стану, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну норму ч.6 ст. 176 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи підозрюваної у вчиненні злочину передбаченого ст. 111-1 КК України, оскільки наявні встановлені ризики передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст.178 КПК України, наявність ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-2 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України, який є злочином в сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану, що на думку суду є підставами для застосування запобіжного заходу, без визначення застави.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено питання про направлення кримінального провадження до Харківського апеляційного суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до належного суду за підсудністю, оскільки місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, що інкримінований ОСОБА_5 є: с. Грушківка Куп`янського району Харківської області, що територіально не відноситься до Київського районного суду м. Харкова.

Прокурор заперечував проти направлення матеріалів кримінального провадження до іншого суду посилаючись на те, що направлення кримінального провадження до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, вважав що кримінальне провадження повинно розглядатися за місцем органу досудового розслідування.

Захисник обвинуваченої вважав, що дана справа не підсудна Київському районному суду м.Харкова.

Обвинувачена підтримала доводи захисника.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-1 від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який наразі продовжено до 20.05.2023 року.

25 серпня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану» від 27 липня 2022 року № 2462-ІХ (далі - Закон № 2462-ІХ), яким абзац 1 ч. 9 ст. 615 КПК викладено у наступній редакції: «Під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством».

За загальним правилом визначення територіальної підсудності кримінальне провадження здійснюється в тому суді, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення або вчинено більш тяжке правопорушення. Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Причому «місце вчинення кримінального правопорушення» в контексті ч. 1 ст. 32 КПК розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, - це одиниця адміністративно-територіального устрою, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Водночас положеннями ч. 1 ст. 32 КПК передбачено, зокрема, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, порушено правила підсудності.

Згідно ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону №2112-IX від 03.03.2022) у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилось слідчими УСБУ в Харківській області, який розташований в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Харкова, і після його завершення обвинувальний акт у кримінальному провадженні був скерований та надійшов на розгляд саме до Київського районного суду м. Харкова. Судовий розгляд у провадженні не розпочато.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнним формуванням держави-агресора.

Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей) » № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року, територіальну підсудність судових справ Куп`янського міжрайонного суду Харківської області з 18 березня 2022 року визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Як убачається з наявних матеріалів провадження, 20 лютого 2023 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 було направлено до Київського районного суду м. Харкова. Із змісту обвинувального акта видно, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинено нею у с.Грушківка Куп`янського району Харківської області.

Отже, на час направлення обвинувального акта стосовно ОСОБА_5 до суду діяла ч. 9 ст. 615 КПК в редакції Закону № 2462-IX, тому він скеровується та розглядається судом, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, тобто до Куп`янського міжрайонного суду Харківської області .

Разом з тим, враховуючи розпорядження Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким територіальна підсудність вказаного суду була змінена на Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, обвинувальний акт повинен був бути скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Обвинувальний акт у цьому провадженні надійшов до Київського районного суду м. Харкова 20 лютого 2023 року, тобто після розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей) » № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року.

За правилами ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, до Харківського апеляційного суду для подальшого направлення подання про ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження з Київського районного суду м. Харкова до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Вказане також узгоджується із висновками Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеними в ухвалі від 23.01.2023 року справа № 624/2109/22, від 19.01.2023 року справи № 642/1582/22, №642/1661/22.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 91, 176, 177, 178, 194, 314, 315, 615 КПК України, суд, -

постановив:

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 21.04.2023 року включно, без визначення застави.

Кримінальне провадженні №0001793 від 10.06.2022, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України - направити до Харківського апеляційного суду для ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження за підсудністю з Київського районного суду м. Харкова до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала підлягає оскарженню в частині запобіжного заходу, протягом п`яти днів, з моменту проголошення, а особі яка перебуває під вартою з моменту вручення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи .

Суддя ОСОБА_1