233 № 233/5573/17
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу
01 листопада 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 листопада 2022 року.

27 жовтня 2022 року прокурор Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_5 через канцелярію звернувся до суду з клопотанням про продовження дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Житомирській установі виконання покарань № 8 на 60 днів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотання обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України на теперішній час не перестали існувати. Прокурор зазначив, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим можуть бути прийнято спроби переховування від суду, а також вчиняти тиск на свідків, які недопитані у судовому засіданні. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченим інших злочинів.

Відповідно до інформації наданої ВКВСР ОСОБА_8 . 27 жовтня 2022 року ОСОБА_7 категорично відмовився від отримання клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження стосовно нього строку дії запобіжного заходу.

Крім того, до суду засобами поштового зв`язку 28.10.22 надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 в якому останній просить змінити обраний раніше стосовно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні злочину який не скоював. Обвинувачений зазначив, що протягом тривалого часу його тримають під вартою посилаючись на існування вигаданих прокурором ризиків. За час тримання під вартою значно погіршився стан його здоров`я. Посилаючись на верховенство права та практику Європейського суду, просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у Дніпропетровській області. Зобов`язується в подальшому з`являтись в судові засідання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що ризики зазначені прокурором та передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України на теперішній час зникли. Раніше судом з`ясована позиція власника житла ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_10 які надали згоду на проживання ОСОБА_7 у разі обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту разом з ними за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим просить змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за зазначеною адресою.

Прокурор у судовому засідання підтримав своє клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість. Зазначив, що застосування більш м`яких заходів забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього, тому заперечував з приводу клопотання обвинуваченого та захисника щодо зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомляла про здійснення тиску на неї.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував, щодо клопотання прокурора, наполягав на тому, що до скоєного правопорушення відношення не має, зазначав на невинуватість. Вважає ризики прокурора лише припущення. Додав, що застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання своєї двоюрідної сестри ОСОБА_9 АДРЕСА_1 унеможливить існування цих ризиків.

Захисник у судовому засіданні заперечував з приводу клопотання прокурора. Зазначив, що наведені прокурором ризики є сумнівними. Додав, що перебування обвинуваченого в іншій місцевості ніж проживання свідків та подалі від проведення активних бойових дій забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Вказав, що підстави продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відсутні, допитані майже всі свідки, ризики зазначені прокурором не підтверджені жодним доказом. Просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт за адресою проживання двоюрідної сестри ОСОБА_9 .

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі.

Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора та обвинуваченого дійшов наступного висновку.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 листопада 2022 року.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає доведеним існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_7 більш небезпечним, ніж втеча. У зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді;

- ризик незаконно впливати на свідків, підтверджується тим, що у разі перебування останнього на свободі, він може спробувати переконати або домовитись, або залякати їх, змусити його змінити свідчення на свою користь. За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. Окрім того, свідки у кримінальному провадженні є знайомими обвинуваченого, у зв`язку з чим останній має реальну можливість впливати на них шляхом спонукання його до надання неправдивих свідчень та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості. ОСОБА_7 після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, соціально не адаптувався та через невеликий проміжок часу обвинувачується у вчиненні іншого умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Суд також враховує положення, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого, позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

При цьому, ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Важливо звернути увагу на те, що згідно з правовою позицією ЄСПЛ, домашній арешт, так само як і тримання особи під вартою, є позбавленням свободи в розумінні п. «с» ч. 1 ст. 5 КЗПЛ. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі лише тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою. (рішення ЄСПЛ у справі «Мансіні проти Італії» від 2 серпня 2001 р., «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 5 липня 2016 р., «Кавказький проти Росії» від 28 листопада 2017 року).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений затриманий на початку серпня 2017 року, і з того часу тримається під вартою, при цьому, розгляд справи в зв`язку зі скасуванням попереднього вироку розпочато з початку, тому судове провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 триває більше чотирьох років.

Судом встановлено, що двоюрідна сестра обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В судовому засіданні ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_10 не заперечували щодо відбування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за їх адресою проживання, тобто разом з ними, оскільки не вірять, що злочин скоїв ОСОБА_12 . Суд пересвідчився, що їх рішення є добровільним та прийняте без застосування примусу або погроз.

Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, враховуючи що обвинувачений утримується під вартою тривалий час без вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що розумні строки тримання обвинуваченого під вартою для забезпечення кримінального провадження спливли, усунення встановлених судом існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із застосування електронних засобів контролю з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З огляду на існування можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж у виді тримання під вартою, на підставі ч. 2 ст. 194 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Разом з цим, твердження обвинуваченого про погіршення його стану здоров`я не приймаються судом до уваги, оскільки останній не надав суду жодних медичних документів на підтвердження викладених обставин.

Що стосується доводів ОСОБА_7 щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що наявність чи відсутність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його обвинувачують буде вирішуватись судом під час прийняття остаточного рішення, після оцінки та аналізу всіх доказів у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №21-г/к від 27.04.2022 року встановлено особливий режим роботи суду під час воєнного стану, а саме участь в судовому засідання дистанційно шляхом проведення відеоконференції у приміщенні іншого суду або за допомогою власних технічних засобів з використанням сервісу ВКЗ.
Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
З метою забезпечення участі обвинуваченого під час судового розгляду та розгляду справи у розумний строк, доцільним є проведення судового розгляду у режимі відеоконференції за участю ОСОБА_7 в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Криничанського районного суду Дніпропетровської області області.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-194, 196, 331, 336, 372, 376 КПК України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, звільнивши його з під варти негайно.

Строк тримання під домашнім арештом визначити до 1 січня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги;

2) з`являтися за викликом суду для участі в судових засіданнях, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин - завчасно повідомити про це суд;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

4) утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Строк дії обов`язків визначити до 1 січня 2023 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Контроль за виконанням цілодобового домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_7 покласти на відповідальних осіб ВП №6 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП №6 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: 52300, Дніпропетровська область, Кам`янський район, смт. Кринички, вул. Центральна, 7 для виконання.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України відкласти на 10 год. 30 хв. 1 грудня 2022 року.
Здійснити в режимі відеоконференції розгляд судового засідання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000945 від 06 серпня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України призначений на 10 годину 30 хвилин 1 грудня 2022 року, в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Криничанського районного суду Дніпропетровської області області.

Доручити уповноваженій особі Криничанського районного суду Дніпропетровської області забезпечити виконання дій необхідних для проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_7 .

Копію ухвали направити для виконання до Криничанського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: