Справа № 559/3349/21
УХВАЛА

29 листопада 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000259 від 19.07.2021 відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час судового розгляду прокурор подала письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке просила задоволити з викладенних у ньому підстав.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у якому ОСОБА_4 обвинувачується, який є особливо тяжким, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, відсутність міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, оскільки обвинувачений не одружений, не працює, осіб, які б перебували на його утриманні не має, а тому вказане свідчить про існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Із врахуванням наведеного, суд погоджується із думкою прокурора в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, як обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, які ще не усі допитані в судовому засіданні з метою зміни ними показань. Усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує може уникнути від суду. Злочин в якому обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, спосіб та характер вчинення даного злочину являють підвищену суспільну небезпеку, може не з`являтись на виклики суду, схильний до хуліганських дій та порушення громадського порядку за що раніше притягався до кримінального відповідальності.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який пов`язаний із застосуванням насильства відносно малолітньої потерпілої, що дає підстави вважати, що він є суспільно небезпечним, та його перебування на волі може призвести до вчинення ним ряду інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги позицію учасників судового провадження, суд вважає доцільним продовження раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст. ст. 183, 197 КПК України із урахуванням зазначених в ухвалі суду ризиків та підстав обрання такого запобіжного заходу, які на теперішній час фактично не відпали і не змінились.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов"язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов"язків передбачених цим Кодексом.

Однак згідно із п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 331, 314-316, 369, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задоволити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення розміру застави.

Утримувати ОСОБА_4 в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Визначити строк дії ухвали 29 листопада 2022 року до 27 січня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу від 06.10.2022 вважати такою, що втратила силу.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя -