печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000510 від 13.06.2022,

В С Т А Н О В И В :

28.10.2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 , яка передана слідчому судді 03.11.2022, та згідно вимог якої адвокат просить зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 невідкладно доручити старшому слідчому в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , або іншій уповноваженій особі у кримінальному проваджені №0000510 від 13.06.2022 провести процесуальну дію, за результатами якої повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у сумі 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США та 100 380 Євро.

Мотивуючи подану скаргу адвокат вказує, що майно має статус тимчасово вилученого, оскільки воно не має відношення до обставин кримінального правопорушення, яке являється предметом досудового розслідування, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.

Адвокат подав заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити, так як майно на поверненні якого він наполягає, має статус тимчасово вилученого.

Прокурор/слідчий, бездіяльність якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши її матеріли, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000510, що внесене в ЄРДР 13.06.2022 року, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 та ч.3 ст. 358 КК України.

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року (справа №757/20811/22-к) клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , було задоволено. Згідно резолютивної частини вказаної ухвали, слідчому було надано дозвіл на вилучення документів, телефонів, комп`ютерів, флеш-накопичувачів тощо, що стосуються укладання договорів з Міністерством оборони України на закупівлю товарів воєнного призначення у 2022 році.

Так, як вбачається з протоколу обшуку від 26.08.2022, долученого до матеріалів клопотання, за адресою проживання ОСОБА_4 були вилучені тільки грошові кошти, а саме: 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США, 100 380 євро.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Так, під час судового розгляду встановлено, що прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м.Києва з клопотанням, яким просить накласти арешт у кримінальному провадженні №0000510 від 13.06.2022 на тимчасово вилучене майно, що вилучене 26.08.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.08.2022 №757/20811/22 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США, 100 380 євро.

Разом з тим, за результатами розгляду даного клопотання слідчим суддею 07.09.2022 постановлено судове рішення № 757/22546/22-к про відмову у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000510.

Окрім цього, слідчим суддею вказаним судовим рішенням встановлено, що в силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані кошти є тимчасово вилученим майном та зазначено, що відсутні відомості вважати, що вилучене у ОСОБА_4 майно (грошові кошти) відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є безпосередньо предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються, а органом досудового розслідування не доведено зворотнього, у зв`язку з чим посилання на наявність правових підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, на думку слідчого судді, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, враховуючи, що вказане уже було встановлено судовим рішенням про відмову у задоволенні клопотання про арешт вилученого майна, що, як наслідок, свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання її повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 168-170, 236, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 невідкладно доручити старшому слідчому в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 або іншій уповноваженій особі у кримінальному проваджені №0000510 від 13.06.2022 провести процесуальну дію, за результатами якої повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у сумі 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США та 100 380 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1