справа № 1502/2/2012
Постанова

Іменем України

про звільнення від кримінальної відповідальності

та закриття кримінального провадження

28 лютого 2023 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про звільнення особи від кримінальної відповідальності у кримінальній справі № , за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Арциз Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року), -

встановив:

Згідно з обвинувальним висновком, органом досудового розслідування встановлено, що 15 червня 2000 року, приблизно о 23 год. 50 хв., більш точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 в порушення п. 2.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094, тобто перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ- 2106 д/н НОМЕР_1 , рухаючись із увімкненим світлом фар автомобіля на спуск на ділянці автодороги між м.Арциз-2 та м.Арциз у сторону м. Арциз, у порушення вимог п. п. 1.2, 12.1, 12.2,12.3, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094, на ділянці закруглення дороги вправо по ходу свого руху, здійснив рух прямо чим здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення передньою лівою частиною свого автомобілю о середню ліву бокову частину, що рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху автомобілем марки ВАЗ-2109 д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 . В ході дорожньо-транспортної пригоди завдано тілесних ушкоджень пасажиру автомобіля марки ВАЗ-2109 ОСОБА_4 у вигляді крововиливу і садка лівої голені, які по критерію небезпеки для життя та здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я, пасажиру ОСОБА_7 у вигляді садна обличчя, садна и царапин голені, які по критерію небезпеки для життя та здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень без розладу здоров`я, пасажиру ОСОБА_8 у вигляді рани лоба, садна грудної клітини та плеча зліва, перелому ребер зліва, перелому грудини, розриву сердечної сорочки, пошкоджень обличчя, розриву діафрагми, розриву аорти, крововиливу під ліву плевру і корні легень, обширного крововиливу навкруги пошкоджень, які по критерію небезпеки в момент спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_8 на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року), як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та спричинило легкої тяжкості тілесне ушкодження ще двом потерпілим.

До суду від прокурора надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року)на підставі ст. 48 ч. 2 КК України (1960 року) та закриття справи, посилаючись на те, що з моменту вчинення ОСОБА_5 злочину минуло понад 15 років, що є підставою за звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений знаходиться у розшуку 13 лютого 2001 року та нових злочинів не вчинив,

Розгляд зазначеного клопотання здійснюється судом відповідно до процедури, передбаченої КПК України (в редакції 1960 року), відповідно до п. 11 Перехідних положень КПК України (2012 року), згідно якого кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року), просив його задовольнити, додатково обґрунтувавши клопотання тим, що порядок звільнення від кримінальної відповідальності визначений ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), яка передбачає, що суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції 2001 року) закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття справи, просила відмовити у його задоволенні, надавши суду письмові заперечення згідно яких послалася на те, що за відсутності згоди обвинуваченого, потерпілих не може відбуватися звільнення від кримінальної відповідальності. Матеріали кримінальної справи не містять підтвердження про здійснення дієвого та ефективного розшуку ОСОБА_5 , звернення до компетентних органів про видачу обвинуваченого, оскільки він знаходиться поза межами України.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, але до суду від них надійшли заяви про розгляд клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття справи, не заперечували проти задоволення клопотання.

Суд, розглянувши клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, закриття кримінальної справи, скасування запобіжного заходу, дослідивши матеріали кримінальної справи, дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, зокрема з обвинувального висновку обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року)15 червня 2000 року, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11-1 КПК (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строк, зокрема, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Водночас згідно з приписами ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила злочин, ухилилася також від суду. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину минуло 15 років.

Кримінальний кодекс залишив незмінним п`ятнадцятирічний спеціальний недиференційований строк давності, по закінченню якого особа, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності навіть у разі, коли вона протягом цього строку ухилялась від суду.

Аналізуючи зазначені норми права, суд прийшов до висновку, що рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, можливо прийняти, якщо з дня вчинення злочину минуло 15 років.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 липня 2018 року (справа № 1806/1-5/11).

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справа «Меріт проти України» в п. п. 75, 76 зазначено, що заявник до цього часу перебуває в стані непевності про долю кримінального провадження проти нього. За цих обставин Суд вважає, що період, який до цього часу використовувався для визначення обвинувачення, не відповідає вимозі «протягом розумного строку», що є порушенням статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, зокрема з обвинувального висновку обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року)15 червня 2000 року.

Постановою від 16 червня 2000 року СВ Арцизького РВ УМВС України в Одеській області порушено кримінальні справу № за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року).

22 серпня 2000 року до Арцизького районного суду Одеської області надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року).

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 04 вересня 2000 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року),призначена до розгляду.

Постановою Арцизського районного суду Одеської області від 13 лютого 2001 року,обвинуваченого ОСОБА_5 у наявній кримінальній справі змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою, оголошено у розшук.

Відповідно до довідки № 2663 від 14 травня 2001 року, виданою Арцизьким ВР УМВС України в Одеській області, відносно ОСОБА_5 заведена оперативно-розшукова справа № 0120057, встановити місце знаходження розшукуваного не представилося можливим, що також підтверджується довідками від 04 липня 2005 року, 13 жовтня 2005 року, 09 лютого 2006 року, 19 червня 2006 року, 10 серпня 2009 року, 20 жовтня 2009 року, 03 січня 2012 року, 14 лютого 2012 року, 19 березня 2012 року, 24 квітня 2012 року, 25 травня 2012 року, 05 липня 2012 року, 05 листопада 2012 року, 17 квітня 2013 року, 10 червня 2013 року, 27 серпня 2013 року, 28 жовтня 2013 року, 29 січня 2014 року, 30 квітня 2014 року, 14 серпня 2014 року, 22 серпня 2014 року, 19 листопада 2014 року, 29 січня 2015 року, 06 квітня 2015 року, 29 травня 2015 року, 19 жовтня 2015 року, 25 січня 2016 року, 02 березня 2016 року, 05 травня 2016 року, 13 червня 2016 року, 17 серпня 2016 року, 19 жовтня 2016 року, 22 лютого 2017 року, 16 червня 2017 року, 25 вересня 2017 року, 16 травня 2018 року, 10 червня 2018 року.

Згідно вимоги про судимість та місцезнаходження від 29 березня 2021 року ОСОБА_5 з моменту оголошення розшуку нових злочинів не вчинив, до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів не притягувався.

Судом встановлено, що з моменту оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 у розшук, тобто з 13 лютого 2001 року, відомості щодо встановлення місце знаходження розшукуваного встановити не представилося можливим, нових злочинів ОСОБА_5 не вчинив, а тому підстав для переривання давності у даному випадку судом не встановлено.

Суд прийшов до висновку, що з часу оголошення у розшук обвинуваченого ОСОБА_5 судом неодноразово проводились нагадування та ініціювання його розшуку, однак внаслідок вказаних дій судом не отримана інформація про місцезнаходження обвинуваченого.

Отже, з моменту вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року) пройшло більше п`ятнадцяти років.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року) підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України з нереабілітуючих підстав у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, що передбачені, зокрема, ст. 11-1 цього Кодексу (порядок звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності), суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою постановою закриває справу.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, суд прийшов до висновку, що кримінальна справа підлягає закриттю.

Суд не бере до уваги заперечення потерпілої ОСОБА_4 проти клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття справи, оскільки не наведено підстав, які перешкодили чи могли перешкодити суду звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закрити справу.

У зв`язку з закриттям кримінальної справи відносно ОСОБА_5 суд вважає за необхідне скасувати обраний йому постановою Арцизського районного суду Одеської області від 13 лютого 2001 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою, скасувавши оголошений розшук.

На підставі ст. ст. 49 КК України, керуючись ст. ст. 11-1, 282 КПК України (в редакції 1960 року), п. 11 Перехідних положень КПК України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про звільнення особи від кримінальної відповідальності, закриття кримінальної справи, скасування запобіжного заходу - задовольнити.

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року),на підставі ст. 49 КК України з нереабілітуючих підстав у зв`язку з закінченням строків давності - звільнити від кримінальної відповідальності.

Кримінальну справу № , відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 215 КК України (в редакції 1960 року) закрити.

Скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обраний постановою Арцизського районного суду Одеської області від 13 лютого 2001 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_1