Провадження №11-сс/801/819/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року,

якою задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 19:15 год. 02.02.2023 року з визначення розміру застави, відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Бушинка Немирівського району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий СВ відділення поліції №1 Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 07.12.2022 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, СВ відділення поліції №1 Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000478 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.08.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 293 полковника ОСОБА_7 призначено на посаду оперативного чергового відділу ситуаційного центру військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України полковник ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Так, 05.12.22 близько 15.00 год. на спецлінію «102» надійшло повідомлення ОСОБА_10 щодо вчинення хуліганських дій невідомою особою з демонстрацією зброї, а саме пістолету. Пізніше було встановлено, що зазначеною особою виявився військовослужбовець ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , оперативний черговий відділу ситуаційного центру військової частини НОМЕР_1 .

Так, близько 15 год. 00 хв., полковник ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до загальноприйнятих у суспільстві правил моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок та загальні норми поведінки, демонструючи явну зневагу до них, діючи з єдиним спільним умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності будь-яких неприязних чи інших подібних стосунків, без будь-якої необхідності, розпочав конфлікт з місцевими жителями, а саме: ОСОБА_11 , 1949 р.н., та ОСОБА_12 1939 р.н., в результаті якого полковник ОСОБА_7 , маючи бажання показати свою винятковість, наказав вищевказаним особам назвати свої дані та місця проживання, оскільки він їх не знає та раніше не бачив, при цьому наніс один удар долонею правої руки ОСОБА_12 по потилиці. В цей час до них підійшов місцевий двірник ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_7 також безпідставно розпочав конфлікт, в ході якого вже дістав з правої кишені куртки свою табельну вогнепальну зброю, а саме пістолет марки VZ-82 калібру 9 мм. із номером НОМЕР_2 споряджену бойовими набоями в кількості дванадцяти штук, яку привів у бойову готовність шляхом досилання патрону в патронник. Після цього направив зброю в бік ОСОБА_10 , чим почав створювати реальну загрозу для життя та здоров`я останнього, що супроводжувалось вжиттям нецензурної лайки та роз`ясненням про військовий стан в країні.

05.12.2022 о 19:15 військовослужбовця полковника ОСОБА_7 оперативного чергового відділу ситуаційного центру військової частини НОМЕР_1 призваного по мобілізації, затримано правоохоронними органами у порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство - тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, якщо воно вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Велика Бушинка Немирівського району Вінницької області, громадянин України, українець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , оперативний черговий відділу ситуаційного центру військової частини НОМЕР_1 .

На думку слідчого, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри доводиться наступними доказами зібраними в ході досудового розслідування:

-рапортом про повідомлення по спец лінії 102 про вчинення злочину від 05.12.2022;

-протоколом огляду місця події від 05.12.2022;

-протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України;

-протоколами допиту свідків

-протоколами визнання речовими доказами від 05.12.2022

Підставою застосування вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1, п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме:

-переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин;

-незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою зміни їхніх показань, щоб уникнути кримінальної відповідальності або з метою отримання більш м`якого покарання за вказане кримінальне діяння.

Враховуючи викладене, особу підозрюваного ОСОБА_7 , який вчинив умисний зухвалий злочин проти громадського порядку та моральності, наявні усі підстави вважати про схильність останнього до вчинення протиправних діянь, наявність можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, ухилятись від проведення слідчих дій, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення. Вказане свідчить про наявність ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, виникає необхідність у проведенні з ним ряду слідчих дій та відпрацювання версій про причетність останнього до вчинення аналогічних злочинів. У той же час, застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не перешкоджатиме останньому здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не гарантуватиме виконання покладених на нього обов`язків та не забезпечить дотримання розумних строків досудового розслідування.

На підставі викладеного слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з даним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували, щодо поданого клопотання, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року клопотання слідчого задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено, що строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто до 19:15 год. 02 лютого 2023 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 02 лютого 2023 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720,00 грн. (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

1. прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2. не відлучатись з населеного пункту, де він проживає (м. Київ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи.

4. утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначено на час дії ухвали суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У своїх висновках слідчий суддя з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, матеріалів кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, вказав, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України обґрунтована. ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також слідчим суддею було враховано, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам. Посилання підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_7 має місце реєстрації та постійне місце проживання, військовослужбовець, одружений, не спростовує наявності ризиків, зазначених слідчим у клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні.

Водночас, слідчий суддя розуміючи, що кримінальне провадження вчинено ОСОБА_7 з погрозою застосування насильства, однак беручи до уваги обставини кримінального правопорушення та особу підозрюваного, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, вважав за необхідне визначити йому заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2022 року скасувати, обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою (за адресою АДРЕСА_2 ) та призначити мінімальний розмір застави.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим суддею при прийнятті рішення не було враховано, що ОСОБА_7 добровільно видав зброю та набої слідчому, визнав свою вину та щиро розкаявся, офіційно одружений, має на утриманні неповнолітню доньку (16 років) та здійснює догляд за матір`ю дружини, офіційно працює в м. Києві на посаді оперативний черговий відділу оперативних чергових ситуаційного центру ВЧ НОМЕР_1 , згідно службової характеристики характеризується позитивно, має інвалідність третьої групи, являється єдиним годувальником у сім`ї. Також визначений судом розмір застави є занадто великим для його сім`ї. Вважає, що за таких обставин у її підзахисного не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити та сховати або спотворити будь-яку із речей, так як слідчим уже вилучено усі потрібні слідству речі, також стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що свідки чи потерпілі скаржилися на підозрюваного щодо аналогічних дій по відношенню до них. Є особою раніше не судимою, не притягувався ні до кримінальної чи будь-якої іншої відповідальності. Тому вважає, що є усі підстави для застосування до її підзахисного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу подану в інтересах підозрюваного в повному обсязі, просила її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи. Також просила застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою за адресою проживання його старшої доньки в м. Вінниці, по вул. 600-річчя, а також врахувати, що підзахисний має незадовільний стан здоров`я, потребує постійного лікування, старша донька не має можливості утримувати неповнолітню його доньку, так як сама є матір`ю новонародженої дитини.

Підозрюваний ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Вважає, що наведені прокурором ризики не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та самого обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки в сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.

Встановлено, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди в заподіянні якої підозрюється особа.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, прийшов обґрунтованого висновку, що все ж таки існує ризик того, що підозрюваний може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Також слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Своїми діями підозрюваний ОСОБА_7 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальне правопорушення проти громадського порядку та моральності, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Відповідно до вимог ст. ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, останній під час проходження військової служби повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із доводами захисника підозрюваного, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним слідчим у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що прокурором не доведенонаявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином на думку колегії суддів доводи захисника, щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

При цьому наявність в останнього місця реєстрації у м. Києві, можливість проживання у м. Вінниці за адресою старшої доньки, наявність на утриманні матері дружини, 16-річної доньки, наявність дружини, яка на даний час перебуває закордоном, позитивної характеристики за місцем служби, третьої групи інвалідності, можливість погіршення стану здоров`я, є особою раніше не судимою, відсутність наміру переховування від органів досудового розслідування та суду, визнання вини, сприяння слідству, про що зазначив захисник в своїй апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Згода захисника та самого підозрюваного на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Зазначені як підозрюваним, так і захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього, тому не спростовують встановлені судом першої інстанції ризики.

Також в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника вказаного захисником в ході апеляційного розгляду житла в якому проживає старша донька підозрюваного і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб ОСОБА_7 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, перебував у цьому житлі на таких умовах.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про наявність на утриманні підозрюваного 16-річної доньки, апеляційний суд звертає увагу, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Також неспроможними є доводи захисника щодо наявності в її підзахисного хронічного захворювання та можливість погіршення його стану здоров`я, відсутність належного лікування в умовах тримання під вартою, оскільки у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, наявність недостатніх соціально-стримуючих зв`язків, відсутність осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання останнім покладених на нього обов`язків, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо обґрунтованих підстав для визначення останньому розміру застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 19:15 год. 02.02.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4