КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/5634/22 Провадження №11-кп/824/403/2023Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення «Viber» матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000878, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

По справі вирішено питання про арешт майна та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 05.08.2022 о 22 год. 57 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , реалізуючи свій кримінально протиправний намір спрямований на відкрите заволодіння мобільним телефоном, діючи з корисливим мотивом, повторно, під час дії умов воєнного стану, наздогнав та вихопив з руки ОСОБА_9 мобільний телефон марки IPhone-11, з яким втік з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 22 699 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування кримінального закону (ст.69 КК України).

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що, суд першої інстанції необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину, оскільки розкриття злочину відбулось завдяки зусиллями працівників правоохоронних органів, шляхом проведення ефективних процесуальних та слідчих дій, внаслідок чого були здобуті беззаперечні докази вини ОСОБА_7 .

Крім того прокурор зазначає, що призначене судом покарання, із застосуванням положень статті 69 КК України, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, який є раніше судимий, інкримінований новий злочин вчинив повторно, через 12 діб після його звільнення з місць позбавлення волі.

За наведених обставин вважає, що суд неправильно застосував положення ст.69 КК України та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією частини 4 статті 186 КК України.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу винного.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень статті 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності вчинив новий умисний злочин, має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо, на обліках у відділі поліції №1 Броварського РУП ГУ НП в Київській області та у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності протягом 2021-2022 років не притягувався. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття та сприяння органу досудового розслідування в розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому, судом враховано, що злочин вчинений обвинуваченим після звільнення з місць позбавлення волі зважаючи на відсутність матеріального забезпечення та скрутне матеріальне становище, а також те, що викрадене майно повернуто потерпілій ОСОБА_9 і вона не має жодних претензій до обвинуваченого чи інших осіб.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, суд на підставі ст.69 КК України призначив ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної частини статті.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення статті 69 КК України та призначив йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно положень статті 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст.69 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_7 , маючи не зняту на не погашену судимість за вчинення тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин.

Колегія суддів вважає, що наведені у вироку обставини, які пом`якшують та дані про особу обвинуваченого не є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за відсутністю передбачених законом підстав застосував положення статті 69 КК України та призначив обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.186 КК України, що буде в даному випадку законним та справедливим, відповідатиме загальним засадам призначення покарання та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.69 КК України) є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, це згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4