УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 552/938/21

провадження № 51-4075 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК)та призначено йому покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки 6 місяців; ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки; ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного вироку, а апеляційну скаргу повернуто.

У своїй касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив його підзахисному у поновленні строку на апеляційне оскарження, цей строк був пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 перебував у виправній колонії, де лише в травні 2022 року зміг скористатися правом на правову допомогу, після чого звернувся до апеляційного суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи захисника про необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції щодо вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження є безпідставними, враховуючи наступне.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК визначено, що апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Згідно з ч. 3 ст. 395 КПК, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Зазначених вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.

Як убачається з оскарженого судового рішення, ОСОБА_5 , не погоджуючись з постановленим стосовно нього вироком місцевого суду від 16 квітня 2021 року, поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування свого клопотання засуджений вказував, що причиною пропуску вказаного строку слугувало те, що він перебував у виправній колонії та лише в травні 2022 року зміг скористатися правом на правову допомогу.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 15 вересня 2022 року відмовив у його задоволенні та повернув ОСОБА_5 апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.

Приймаюче вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_5 брав участь у судовому засіданні першої інстанції 16 квітня 2021 року, того ж дня він отримав копію вказаного вироку, про що наявна відповідна розписка в матеріалах кримінального провадження. Попри це, апеляційну скаргу ОСОБА_5 подав більш ніж через рік після постановлення вироку, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначене ОСОБА_5 обґрунтування причин пропуску цього строку, є явно недостатнім для того, щоб суд апеляційної інстанції міг визнати ці причини поважними та такими, що об`єктивно зумовили затримку подання останнім апеляційної скарги на вирок місцевого суду.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Відмовляючи ОСОБА_5 у поновленні строку апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції та повертаючи його апеляційну скаргу, суд належним чином проаналізував зазначені у скарзі доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Висновки суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені ОСОБА_5 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження тавчасно подати апеляційну скаргу.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги ОСОБА_5 відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3