Справа № 405/3268/22
провадження № 1-кс/405/23/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 травня 2022 року № 0000230, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кіровограда, офіційно непрацюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий відділу розслідувань особливих тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити підозрюваному запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окремо, прокурор вказав на тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , що на його думку є підставою для продовження особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Щодо клопотання захисника про зміну підозрюваному запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, прокурор категорично заперечував.

Захисник у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, вважала, що ризики не доведені. Просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби. Зазначила, що підозрюваний має хронічну хворобу та потребує лікування, позитивно характеризується та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того додала, що підозрюваний визнає вину в інкримінованому йому кримінальному провадженні.

Підозрюваний підтримав захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого та задовольнити клопотання захисника.

Дослідивши матеріали клопотання та надавши оцінку доказам, які містяться в матеріалах клопотання, заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000230 від 06.05.2022 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст.307 КК України) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області (а.к. 7-10).

10.09.2022 підозрюваного повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України (а.к. 25-26).

14.09.2022 слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда постановив ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.11.2022.

07.11.2022 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда, продовжено термін застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.01.2023.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 передбачений ч. 2 ст. 307 КК України за класифікацією статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачає можливість покарання у виді позбавлення виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Щодо обґрунтованості підозри:

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколами НСРД (а.к. 15,16, 18, 19), висновком експерта (а.к. 20), повідомленням про підозру (а.к. 25-26), та іншими матеріалами.

Слідчий суддя зазначає, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. А наявні матеріали на думку слідчого судді якраз свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України.

Також слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv. United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з клопотанням про продовження підозрюваному запобіжного заходу, слідчий та прокурор вказали на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 та 5 ст. 177 КПК України.

Але, зваживши на доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема рішення у справі «Клішин проти України», у якому зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами, вважає, що жоден з зазначених слідчим та прокурором ризиків не знайшов свого підтвердження.

Так, 14.09.2022 року підозрюваному було застосовано, а 07.11.2022 року продовжено зазначений вище запобіжний захід.

03.01.2023 року слідчим суддею винесено ухвалу, відповідно до якої було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про продовження підозрюваному запобіжного заходу, з підстав недопустимості доказів.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

2) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

3) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

4) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Дане клопотання подано до Ленінського районного суду м.Кіровограда за 1 день до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний має постійне місце проживання у м. Кропивницькому, про що свідчать довідка квартального комітету № 17 від 04.01.20223 року та характеристика на підозрюваного від 04.01.20223 року. Прокурор проти зазначених доказів заперечень не надав. Надані докази на підтвердження факту соціальних зв`язків підозрюваного сумнівів не викликали, а тому слідчим суддею визнано допустимими.

Згідно з поясненнями підозрюваного та захисника, підозрюваний має 4 ступінь захворювання ВІЧ, проти чого не заперечував прокурор. До затримання підозрюваний працював не офіційно.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» після спливу певного часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Згідно з п. п. 5 та 6 ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, і повинно містити, зокрема:

- виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

- обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У відповідності до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, зокрема:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При оцінці доводів прокурора про існування передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ризиків, на які прокурор посилався у своїй промові на підтримання даного клопотання, слідчий суддя критично ставиться до тверджень прокурора, оскільки жоден з ризиків прокурор у судовому засіданні не довів, як не обгрунтував і того, що збереглися раніше визначені слідчим суддею ризики, тільки процитував норми закону.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що оскільки ризики, не доведені, підстави для задоволення даного клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 197, 199, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8