Справа № 1-і/593/6/2023
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани Тернопільської області в рамках кримінального провадження, внесеного 1 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, не депутата, із базовою середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

З 27 січня 2023 року на розгляді Бережанського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 1 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

16 лютого 2023 року прокурор Підгаєцького відділу Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження звернулася до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, термін дії якого спливає 24 лютого 2023 року, оскільки по даному кримінальному провадженню ще не проведено судовий розгляд, а змінювати обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою вважає недоцільним, бо інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть усунути ризики, які були передумовою для його обрання.

У поданому клопотанні прокурор зазначила, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29 листопада 2022 року, близько 22 години, між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем с. Квіткове Саранчуківської територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області та ОСОБА_4 , які перебували у житловому будинку за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_1 , виникла раптова словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 , який сидів на кріслі праворуч від нього, та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область лівої брови та один удар правою ногою в праву частину тулуба. Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів по тілу ОСОБА_7 , останній впав з крісла на підлогу. Після цього ОСОБА_4 умисно наніс ще два удари правою ногою по тілу ОСОБА_7 , зокрема, в нижню ділянку тулуба ззаду справа. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді масивної крововтрати, внутрішньої кровотечі, поєднаної травми грудей та живота з чисельними переломами ребер та ушкодженнями внутрішніх органів.

Вказані вище ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належать до тяжких тілесних ушкоджень (п. п. 2.1.2 і 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995)), а отримані ОСОБА_7 травми, за вказаних вище обставин, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

02 грудня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, а саме: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою Бережанського районного суду від 03 грудня 2022 року ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31 січня 2023 року, який слідчим суддею Бережанського районного суду продовжено до 24 лютого 2023 року.

Підставами обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, є зібрані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні докази, які підлягають дослідженню в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження: протокол огляду місця події, допити свідків, висновки судових експертиз та інші матеріали кримінального провадження.

Метою продовження застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, передбачених ст.177 КПК України, а саме:переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.З ч.І ст.177 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам: переховуватись від суду (п.1 ч.І ст.177 КПК України) та незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.І ст.177 КПК України).

Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду є те, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого, вид та строк покарання, яке йому загрожує, та бажаючи його уникнути, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами. Окрім цього, існування вказаного ризику підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 зареєстрований та проживає сам за адресою: АДРЕСА_1 , немає соціально-сталих зв`язків, оскільки офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей чи утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього будь-яких соціальних зв`язків в суспільстві.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.І ст.177 КПК України) підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності у будь-який спосіб може впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, у тому числі шляхом погроз або їх підкупу, взамін на дачу ними неповних або неправдивих показів чи їх зміни у даному кримінальному провадженні, що є важливим для досудового розслідування, так як останній обізнаний із їх анкетними даними та адресою їх місця проживання, та вказані свідки є його односельчанами.

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на етапі початку судового розгляду. Момент безпосереднього отримання судом свідчень від свідка і потерпілої та дослідження їх судом ще не настав.

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час заявлені ризики не зменшились, а тому виправдовують подальше застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Строк тримання під вартою у обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 24 лютого 2023 року.

У зв`язку і закінченням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 виникла необхідність у його продовженні, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки, ризики, визначені ст. 177 КПК України, які описані в ухвалі суду про обрання, а в подальшому і в ухвалах суду про продовження строку тримання під вартою, надалі продовжують існувати.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, обсягу висунутому йому обвинувачення. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1, 3 та 5, ч.І ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжних захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, на даному етапі розгляду провадження підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому немає, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також, з метою запобігання перешкодити встановленню істини по справі, впливу на свідків.

У поданому клопотанні прокурор вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у тому числі враховуючи ті обставини, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що сторона обвинувачення повинна забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлене нею клопотання, просила його задоволити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 діб.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечила, вважає його таким, що не підлягає до задоволення, а тому просила замінити обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки, на її думку, такий запобіжний захід забезпечить усі зазначені прокурором ризики.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив замінити обраний йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_6 просила відмовити обвинуваченому та його захиснику у зміні запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити ОСОБА_4 обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд, вивчивши клопотання прокурора та думку щодо його задоволення інших учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну зазначеного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов»язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що 2 грудня 2022року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні відомості про яке 1 грудня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому під час досудового розслідування йому 3 грудня 2022 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який слідчим суддею Бережанського районного суду продовжено до 24 лютого 2023 року.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

А так як строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 24 лютого 2023року, однак розгляд справи ще не проведено та докази, передбачені ст.84 КПК України, по даному кримінальному провадженні не досліджені, свідки не допитані, а наведені прокурором у клопотанні ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час зміну виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м"який і стан здоров"я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місцях попереднього ув"язнення та будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків для застосування більш м"якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не здобуто, тому суд вважає, що клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Суд також вважає, що продовження обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Крім цього, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, він не має неповнолітніх дітей та інших осіб, щодо яких зобов"язаний був би здійснювати опіку чи піклування, а також не має постійного місця роботи та не має у власності будь-якого нерухомого майна, що свідчить про слабку міцність його соціальних зв`язків в місці його проживання та підтверджує той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду та може незаконно впливати на свідків та потерпілу і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, тому враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому такого виду запобіжного заходу є виправданим.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обраного раніше до обвинуваченого запобіжного заходу суд також розглядав питання про можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, як про це просили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник та, враховуючи наявні ризики та тяжкість вчиненого злочину, прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому вважає, що клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, яким являється цілодобовий домашній арешт, є безпідставне.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , а також наявність визначених національним законодавством підстав для його утримання під вартою, суд не вбачає протиріччя з європейською практикою розгляду подібної категорії справ, оскільки тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу ( рішення у справі "Летельє проти Франції" ).

А поскільки ризики, які були передумовою обрання до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не зменшились, тому суд, враховуючи відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв"язків, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на 60 діб, тобто до 20 квітня 2023 року включно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 331, ч.2 ст. 369, 371, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб - до 20 квітня 2023 року включно.

Ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє до 20 квітня 2023 року включно.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення.

Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику і направити для виконання начальнику ДУ «Чортківська установа виконання покарань» (№ 26) за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено та проголошено о 10год. 23 лютого 2023 року.

Головуючий суддя: