Справа № 166/807/22 Провадження №11-кп/802/257/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000156, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Тур Ратнівського району Волинської області, жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, освіта середня, заміжню, безробітну, раніше не судиму, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено їй покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Визначено стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 майнову шкоду, у розмірі 8498 (вісім тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн. 80 коп., моральну шкоду, у розмірі 40000 (сорок тисяч) грн., всього разом 48498 (сорок вісім тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн. 80 коп.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 07 серпня 2022 року, о 23 год., на присадибній земельній ділянці ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , під час виниклого конфлікту, на грунті ревнощів, умисно нанесла кухонним ножем ОСОБА_9 один проникаючий удар в живіт, чим заподіяла потерпілій тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченої.

Зазначає, що при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що покарання має бути співмірним та адекватним відповідно до характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Вважає судом не в повній мірі враховано дані про особу, досудову доповідь та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування, не надано оцінки поведінці обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення. На переконання захисника, при врахуванні пом`якшуючої обставини, за відсутності обтяжуючих обставин можливо призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Також, звертає увагу, що судом першої інстанції не мотивовано рішення в частині задоволення цивільного позову потерпілої на суму 48498 грн. 80 коп., оскільки, на думку сторони захисту, належним чином підтвердженим доказами є лише розмір матеріальних збитків, а розмір моральної шкоди, яку задовольнив суд є необґрунтованим. Просить задовольнити його апеляційні вимоги та скасувати оскаржений вирок суду першої інстанції. Ухвалити новий вирок, яким визначити ОСОБА_7 міру покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України із застосуванням іспитового строку визначеного ст.75 КК України та зменшити розмір моральної шкоди з урахуванням вимоги розумності і справедливості.

У поданому до суду запереченні представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 вважає вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року законним і обґрунтованим та таким, який відповідає обставинам скоєння кримінального правопорушення, їх наслідкам, особі винної. Звертає увагу на відсутність будь-якого каяття обвинуваченої, на даний час добровільно не відшкодовано ні матеріальну, ні моральну шкоду та не встановлено чи обвинувачена згідна взагалі добровільно щось відшкодовувати.

На переконання представника потерпілої, обвинувачена не засудила своєї протиправної поведінки та не усунула заподіяну шкоду і наслідки, а отже суд першої інстанції врахувавши також негативну характеристику ОСОБА_7 за місцем проживання, прийшов правильного висновку про те, що необхідним та достатнім для її виправлення є покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченої та захисника, які просили задовольнити подану захисником апеляційну скаргу, думку прокурора, доводи представника потерпілої, які кожен зокрема, заперечили апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

За змістом положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України та висновок суду про доведеність її винуватості ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку доказах і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Зазначені положення закону поширюються не лише на вирішення питання про доведеність чи не доведеність винуватості обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суду, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, передбачене відповідною санкцією статті, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та дані про її особу.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: вперше притягається до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які обтяжують покарання, також дані про особу винної, інформацію про її негативну характеристику за місцем проживання, а тому дійшов правильного висновку про неможливість її виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не наведено. Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , ці підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Також, слід звернути увагу, що обвинувачена заподіяну шкоду добровільно не відшкодувала, щире каяття не висловила, потерпіла наполягає залишити призначене покарання судом першої інстанції та наголошує про неможливість примирення із обвинуваченою, навіть після відшкодування збитків.

Що стосується доводів захисника про неправильне вирішення судом цивільного позову в частині розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер та обставини заподіяння моральної шкоди, пов`язаної з посяганням на здоров`я потерпілої, тривалість її лікування і наслідки завданої травми, тривалість психологічних страждань, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_9 , стягнув на її користь із ОСОБА_7 40 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, висновок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру та обсягу моральних страждань потерпілої, встановлених судом при дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилається у апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, суд обрав ОСОБА_7 вид та розмір покарання у межах санкції частини статті, за якою її засуджено, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, визначив узгоджений з принципом розумності, виваженості та справедливостірозмір матеріальної та моральної шкоди, навівши відповідні мотиви такого рішення у зв`язку із чим, доводи захисника не заслуговують на увагу та не дають підстав для задоволення поданої ним апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: