печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000082 від 25.05.2020,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000082 від 25.05.2020, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 22.09.2022 у справі № 757/24912/22-к, а саме на грошові кошти в сумі 13 400 долларів США, які на праві приватної власності належать - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивоване тим, що арешт на майно накладений незаконно та необгрунтовано, оскільки підстави для накладення арешту відсутні. Вказане майно перебувало і перебуває у ТОВ «Трейдвуд» за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Дорогинка, пров. Колгоспний, 27 тривалий час. Воно використовується у господарській діяльності товариства. Крім того, кримінальне провадження триває певний час і за бажанням керівництва це майно могло бути вивезено, але цього зроблено не було, оскільки товариство здійснюю свою діяльність легально та без жодних порушень чинного законодавства.

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 про надання дозволу на проведення обшуку в частині задоволення клопотання на відшукання та вилучення грошових коштів відмовлено, клопотання задоволено частково. Органу досудового розслідування надано дозвіл на відшукання та вилучення лише документів та комп`ютерної техніки.

Не зважаючи на це, а також в порушення принципу недоторканості права власності, органом досудового розслідування в робочому кабінеті радника директора ТОВ «ДАНКО» ОСОБА_2 , в сейфі, виявлено папку з особистими документами та речами ОСОБА_2 , а саме:

- копія паспорта громадянина України;

- дипломи про вишу освіту;

- копія РНОКПП;

- копії документів членів сім`ї;

- копії документів на власні об`єкти нерухомості;

- договір позики від 22.01.2018 щодо позики ОСОБА_2 682 000 грн.;

- нотаріально посвідченим договором застави на суму позики;

- нотаріально посвідченим іпотечним договором на суму позики;

- грошові кошти в загальній сумі 13 400 доларів США.

- Учасником обшуку ОСОБА_3 та представником ОСОБА_1 слідчому повідомлено, що виявлені в особистих речах ОСОБА_2 грошові кошти належать саме йому на праві приватної власності.

В цей час слідчий ознайомився з особистими документами ОСОБА_2 , а також договором позики, іпотечним договором та договором застави, а отже він був переконаний, що це грошові кошти саме ОСОБА_2 однак, не приймаючи це до уваги, прийняв необґрунтоване рішення, щодо вилучення грошових коштів.

22.01.2018 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклали договір позики відповідно до якого ОСОБА_4 «позикодавець» передала у власність ОСОБА_2 «позичальник» грошові кошти в сумі 682 000 грн. строком до 22.01.2023.

До вказаного договору позики ОСОБА_2 та ОСОБА_4 03.09.2020 уклали договір застави на загальну суму 220 000 грн. в забезпечення умов виконання договору ОСОБА_2 .

Крім того 03.09.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_4 об`єкт нерухомості вартістю 462 000 грн.

Після отримання позики в розмірі 682 000 грн. ОСОБА_2 придбав долари США з метою власного користування.

Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.01.2018 - 682 000 грн. дорівнює 23 647 доларів США.

Окрім цього відповідно до наказу № 8-к від 10.02.2022 ОСОБА_2 перебуває на посаді Радника директора ТОВ «ДАНКО» із окладом в розмірі 7 500 грн.

Отже немає жодних сумнівів у офіційному надходженні та наявності у ОСОБА_2 таких грошових коштів.

Крім того, враховуючи сьогоднішню нестабільну обстановку у країні, військовий стан, постійну небезпеку для власного життя та життя сім`ї через військове вторгнення російської федерації на територію України, залишок від вказаної суми в розмірі 13 400 доларів США та особисті документи, з місця свого проживання він, перевіз до місця робити та помістив у свій сейф на випадок необхідності екстреної евакуації, придбання продуктів харчування, одягу, забезпечення себе і сім`ї житлом. На жаль, станом на сьогодні, вартість таких дій дуже висока, з початком війни ціни на товари і послуги різко зросли, а тому він вжив заходів, аби убезпечити свою сім`ю, себе та своїх літніх батьків на такий випадок. Вказане свідчить про реальну можливість знаходження за місцем робити грошових коштів в сумі 13 400 доларів США.

Таким чином, правомірність користування вилученими грошовими коштами абсолютно точно підтверджено не лише словами особи, чиї права істотно порушено під час обшуку та накладенням арешту на майно, але й відомостями, які містяться у доданих до цього клопотання документах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися. Представник володільця майна направив на адресу суду заяву, згідно якої розгляд клопотання просив проводити за його відсутності. Доводи, зазначені у клопотанні підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання. Тому, слідчий суддя, з урахуванням ст. 26 КПК України, розглянув вказане клопотання за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000082 від 25.05.2020 за підозрою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

08.09.2022 старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 2-А, офіс 211 проведений обшук під час якого, серед іншого, вилучено особисті грошові кошти ОСОБА_2 :

- в сумі 8900 доларів США 81 купюра номіналом 100 доларів США та 16 купюр номіналом 50 доларів США;

- в сумі 4500 доларів США 44 купюри номіналом 100 доларів США та 2 купюри номіналом 50 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 22.09.2022 у справі № 757/24912/22-к клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 задоволено, та як наслідок накладено арешт на майно, а саме на особисті грошові кошти ОСОБА_2 в загальній суммі 13 400 долларів США, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Разом з тим, при розгляді клопотання про скасування арешту майна, слідчому судді не надано доказів в обґрунтування визнання дієвості мети накладення арешту, а також доказів, які підтверджують необхідність в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею встановлено законність походження грошових коштів, вилучених у ОСОБА_2 .

Отже, доводи прокурора про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_2 з метою забезпечення збереження речових доказів є хибними.

Крім того, відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували, що вказані вилучені грошові кошти у ОСОБА_2 набуті кримінально - протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто, що вони є речовими доказами у розумінні положень ст. 98 КПК України.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Таким чином, при розгляді клопотання про скасування арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту.

Прокурор не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), які виправдовували б такий спосіб втручання у право мирного володіння особистою власністю ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000082 від 25.05.2020, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 22.09.2022 у справі № 757/24912/22-к в рамках кримінального провадження № 0000082 від 25.05.2020, а саме на грошові кошти в сумі 13 400 доларів США, які на праві приватної власності належать - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6