ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1558/22 Номер провадження 11-кп/814/2399/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , у інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2022 року,
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений за час відбування покарання позитивно характеризувався та довів своє виправлення, щиро розкаявся у вчиненому злочині, має: постійне місце проживання, родину й міцні соціальні зв`язки на свободі, має намір після звільнення з місць позбавлення волі працювати.
Учасники судового провадження в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились і заявили клопотання про здійснення розгляду провадження за їх відсутності.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання , якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 19 грудня 2018 року Коропським районним судом Чернігівської області ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 01, 03, 05, 07 та 10 вересня 2018 року, діючи повторно, проникнувши в приміщення ФАП по АДРЕСА_1 , таємно викрав з цього приміщення належні Коропській селищній раді 5 чавунних регістрів системи опалення, загальною вартістю 1381 гривня 80 копійок (а.о.с.3-4).

08 травня 2019 року Коропським районним судом Чернігівської області скасовано звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням за названим вище вироком і направлено ОСОБА_7 в місця позбавлення волі (а.о.с.2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_7 визначено з 22 жовтня 2019 року, кінець цього строку 22 жовтня 2022 року.

З матеріалів судового провадження та особової справи вбачається, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» і ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав, порушував умови відбування покарання, за що з ним проводилась профілактична бесіда, не працював з власних міркувань, до праці ставився неоднозначно, визнав вину у вчиненому злочині, що підтверджується даними характеристик ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 17 листопада 2020 року, 17 травня 2021 року, 24 січня, 18 травня та 25 серпня 2022 року, матеріалів про заохочення та стягнення засудженого (а.о.с.23, 32, 40, 46, а.с.п.5, 35-36).

Окрім того, за даними витягів з протоколів №23 від 17 листопада 2020 року, №12 від 17 травня 2021 року та №3 від 24 січня 2022 року комісією ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» відмовлено в поданні матеріалів про застосування до засудженого положень ст.ст.101, 82 та 81 КК України через відсутність процесу його виправлення (а.о.с.30, 38, 44).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності встановлено, що протягом усього строку відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не характеризувалась своєю сумлінністю, натомість навпаки була пасивною та посередньою. Засуджений не працював і до самої праці належно не ставився.

Також ОСОБА_7 раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак належних висновків для себе не зробив і продовжив протиправну поведінку, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати, що засуджений досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування положень ст.81 КК України.

Доводи ж захисника про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання й родини самі по собі не свідчать про доведення засудженим свого виправлення, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для задоволення поданої ним заяви.

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Водночас слід зазначити, що станом на час здійснення апеляційним судом підготовчих дій, передбачених ст.ст.398, 401 КПК України, засуджений відбув призначене йому покарання, й, таким чином, оскаржувана ухвала на момент апеляційного розгляду позбавлена актуальності в розумінні положень ст.81 КК України з незалежних від суду апеляційної інстанції причин.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , у інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4