Дата документу 15.02.2023 Справа № 320/2375/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/2375/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/643/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, маючого спеціальну середню освіту, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2023 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 402600 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказувала, що 27 березня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2022 року ОСОБА_7 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 січня 2023 року. Оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на потерпілу та вчинення інших кримінальних правопорушень, прокурор просив продовжити строк дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 402600 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував характером обвинувачення, тяжкістю можливого покарання за інкриміновані злочини, передбаченого кримінальним законом, відсутністю стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого, та тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, за якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи визначити альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину з моменту затримання визнає частково, розкаявся у вчиненому, усвідомлює невідворотність покарання за вчинення кримінальних правопорушень та не має на меті вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, на його утриманні перебуває хвора матір та вітчим, має сина - ОСОБА_10 , 2011 року народження, а також не враховано відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства та обов`язків, як підозрюваного так і обвинуваченого, а тому немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування від правосуддя.

Зауважує, що всі речові докази та документи по справі зібрані, а тому відсутні ризики знищення доказів та жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків та потерпілих немає.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою вже більше 5 років.

Вказує, що посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, жодним чином не може підтверджувати ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки тяжкість злочину та очікуване покарання не може бути єдиною підставою для застосування відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу та повинно враховуватися в сукупності з іншими, визначеними ст. 178 КПК України обставинами.

Зауважує, що ОСОБА_7 визнає свою провину, однак не згодний з надмірною кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не визнає епізод з начебто незаконним заволодінням транспортного засобу - «таксі», за послуги якого ОСОБА_7 розрахувався.

Крім того, звертає увагу на те, що ні потерпілий, ні його представник за епізодом за ч. 3 ст. 289 КК України не з`являються в судові засіданні, що також свідчить про їх ставлення до ситуації, яка склалася, і що їм взагалі байдуже на запобіжний захід ОСОБА_7 .

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу та просив зменшити розмір застави.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, потерпіла просить залишити обвинуваченого під вартою, оскільки він продовжує впливати на неї. Зазначила, що матеріали кримінального провадження наразі відновлюються.

У судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що потерпіла побоюється того, що обвинувачений в разі скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчить злочин відносно неї.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, прокурора, представника потерпілої, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце проживання на тимчасово окупованій території, зокрема, у Мелітопольському районі Запорізької області, що може спонукати його переховуватися на такій території, яка на даний час тимчасово не підконтрольна органам державної влади України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється тим, що обвинувачений та потерпіла є колишнім подружжям, тобто ОСОБА_7 достеменно відомо анкетні дані потерпілої та її місце проживання, у зв`язку із чим він може вчинити на неї незаконний вплив з метою зміни її показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів враховує і думку представника потерпілої, який зазначив, що потерпіла і досі побоюється продовження вчинення злочину відносно неї обвинуваченим, що у сукупності свідчить про вкрай високий рівень існування такого ризику, як незаконний вплив на потерпілу.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується ряд умисних злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення інших злочинів та підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілу та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, на його утриманні перебуває хвора мати та вітчим, має сина, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання в апеляційній скарзі на довготривале перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою обумовлюється об`єктивними чинниками, такими як складність кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом доказів, які підлягають дослідженню.

Крім того, слід врахувати і той факт, що наразі згідно Указом Президента України діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, що також уповільнює розгляд даного кримінального провадження, оскільки матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, а м. Мелітополь наразі є тимчасово окупованою територією.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

Таким чином, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги в частині незгоди з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

З приводу вимог апеляційної скарги щодо зменшення розміру застави, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави відповідає характеру та тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які були вчинені в стані алкогольного сп`яніння, даним про його особу та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому призначення застави саме в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти наявним ризикам, і такий розмір застави не є непомірним для нього.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2023 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 402600 грн., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4