Номер провадження: 11-кп/813/1890/22
Справа № 504/2300/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2022 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трояндове(Кірове), Одеського(Комінтернівського) р-ну, Одеської обл., громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді водія ПП «Еліна», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання:
за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
за ч. 1 ст. 345 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Виключено з обсягу доведеного ОСОБА_7 обвинувачення кваліфікацію його дій за ч.2 ст.342 КК України, як зайво вмінену.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до задоволено повністю.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , спричинену матеріальну шкоду в розмірі 34686 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят шість) грн 67 коп., а також моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , спричинену матеріальну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн, а також моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання запобіжного заходу та речових доказів,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України за наспутних обставин.
Так, близько 19 години 30 хвилин 17 липня 2016 року ОСОБА_7 , перебуваючи на футбольному стадіоні в с. Трояндове Комінтернівського р-ну (в даний час Одеського р-ну) Одеської обл., будучи обуреним поведінкою раніше знайомого ОСОБА_12 , який гучно вболівав та викрикував на адресу футболістів, що раптово викликало у обвинуваченого неприязне ставлення до потерпілого, діючи з прямим умислом на спричинення останньому тілесних ушкоджень, наблизився до нього, схопив своєю правою рукою за нижню частину лівого плеча ОСОБА_12 , а лівою рукою - за сорочку, після чого провів потерпілого по доріжці в напрямку будівлі дитячого садку, на відстань близько 15 метрів від футбольного стадіону, де наніс обома долонями рук одночасний удар по обом вухам ОСОБА_12 , чим спричинив тому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді двох синців на нижній третині передньої поверхні лівого плеча, садна в області задньої поверхні правого ліктьового суглобу, а також закритої черепно-мозкової травми у складі єдиного комплексу струсу головного мозку, забою лівої вушної раковини, травматичної перфорації барабанної перетинки лівого вуха, ускладненої розвитком лівосторонньої змішаної туговухості, що потягло тривалий розлад здоров`я понад 21 день та необхідність стаціонарного лікування в період часу з 09 листопада 2016 року до 21 листопада 2016 року.
Крім того, близько 08 години 50 хвилин 24 січня 2017 року ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з будівлею Трояндівської сільської ради, розташованої за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н (в даний час Одеський р-н), с. Трояндове, вул. Миру,4, з метою створення перешкод працівникам Лиманського відділу поліції ГУНП в Одеській області - начальнику сектору превенції ОСОБА_10 , оперуповноваженому сектору кримінального розшуку ОСОБА_13 , заступнику начальника сектору превенції ОСОБА_14 , дільничним офіцерам поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виконати, відповідно до положень ст.143 КПК України та ст.23 Закону України «Про національну поліцію», ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 січня 2017 року у справі №504/182/17 про примусовий привід підозрюваного за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_7 до слідчого СВ зазначеного відділу поліції ОСОБА_17 на 10 годину 00 хвилин 24 січня 2017 року до кабінету №20, буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, відштовхнув зазначених правоохоронців від себе та намагався покинути місце події.
З метою подолання вказаного опору, при застосуванні до нього заходів фізичного впливу у вигляді спроби заведення рук за спину, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , під час виконання останнім своїх службових обов`язків, схопив своєю лівою рукою великий палець правої кисті потерпілого та вивернув його в інший бік, чим спричинив тому середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді ушкодження зв`язувального апарату першого п`ясно фалангового суглобу правої кісті, з обмеженням рухів у суглобі та порушенням функції хватання правої кісті, що потягло тривалий розлад здоров`я понад 21 день та могло бути спричинено 24 січня 2017 року при викручуванні пальця.
Також, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України за наступних обставин.
Так, слідчим суддею Комінтернівського районного суду за № 182/17 від 20.01.2017 року винесено ухвалу про здійснення приводу підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001301 за ч. 1 ст. 122 КК до слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_18 за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт. Доброслав, вул. Грубніка 33, № 20, о 10 годині 24.01.2017 року для допиту та проведення за його участю процесуальних дій.
На виконання ухвали слідчого судді, 23.01.2017 року слідчим Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 оперативному підрозділу вказаного відділу поліції
ст. 40 КПК України надано доручення здійснити привід ОСОБА_7 .
У відповідності до доручення слідчого 23.01.2017 начальником Лиманського НП в Одеській області ОСОБА_19 затверджено розрахунок сил та засобів, у відповідності до якого начальника сектору превенції ОСОБА_10 , оперуповноваженого СКП ОСОБА_13 , заступника начальника сектору превенції : ОСОБА_14 , дільничних офіцерів поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 залучено до виконання доручення слідчого ОСОБА_18 здійснити привід підозрюваного ОСОБА_7
24 січня 2017 року приблизно о 08.50 годині працівники правоохоронного органу ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_16 прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де поряд з приміщенням Трояндівської сільської ради перебував ОСОБА_7 .
У відповідності до положень ст. 143 КПК України, ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», якими регламентовано порядок приводу, на виконання ухвали слідчого судді та доручення слідчого ОСОБА_10 оголосив ОСОБА_7 ухвалу про привід, яку останній виконувати відмовився.
З метою створення перешкод працівникам поліції виконати свої службові обов`язки, які полягали у його примусовому супроводженні до Лиманського ВП в зазначений в ухвалі час, ОСОБА_7 умисно, з використанням фізичної сили та активних дій чинив опір працівникам поліції, відштовхнувши ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від себе, намагаючись покинути місце події.
Разом з тим, судом першої інстанції виключено з обсягу доведеного ОСОБА_7 обвинувачення кваліфікацію його дій за ч.2 ст.342 КК України, як зайво вмінену.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор, потерпілий ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подали на нього апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 26.07.2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України скасувати . Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
за ч.2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Після набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - скасувати, ОСОБА_7 затримати та доставити до установи відбування покарання.
Виконання вироку в цій частині покласти на керівника територіального органу поліції за місцем проживання ОСОБА_7 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його фактичного поміщення до установи відбування покарання.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , спричинену матеріальну шкоду в розмірі 34686 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят шість) грн 67 коп., а також моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , спричинену матеріальну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн, а також моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_7 - відмовити.
Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:
чоловічу сорочку - повернути потерпілому ОСОБА_12 ;
носії інформації з відеозаписами події та вчинених процесуальних дій - зберігати в матеріалах судового провадження.
Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність .
Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом належним чином не оцінено фактичні обставини справи, при яких дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано як «опір» в значенні ст. 342 КК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 умисно, з використанням фізичної сили та активних дій чинив опір працівникам поліції, відштовхнувши від себе, намагався покинути місце події, тобто його дії не є випадком переростання менш небезпечного кримінального правопорушення в більш небезпечне та не утворюють одне кримінальне правопорушення, передбачене ст. 345 КК України, а навпаки, утворюють окремі склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки, обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до пред`явленого обвинувачення спочатку всіляко чинив опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, що супроводжувалось використанням фізичної сили та активних дій, та вже після фактичного подолання опору умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
У матеріалах справи є показання потерпілого, свідків, а також відеозапис, які підтверджують, що обвинувачений під час спілкування з поліцейськими вступив з ними в суперечку, оспорював законність їхніх дій, робив це в зухвалій манері, його поведінка була агресивною.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 призвели до виправданого застосування сили та спеціальних засобів до остатнього працівниками поліції в обстановці, що склалася.
Також, обвинувачений ОСОБА_7 був завчасно попереджений про можливе застосування до нього сили.
Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 369, 373, 337 КПК України, визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, та виключив із обсягу доведеного обвинувачення, як зайво вмінену ч. 2 ст. 342 КК України, тим самим, вийшов за межі наданих повноважень та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок змінити в частині вирішення питання цивільного позову, а саме задовольнити в повному обсязі його позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди на суму 100 000 грн. В решті вирок залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована доводами про істотне порушення судом вимог КПК України при ухваленні вироку, в цій частині.
Зокрема, апелянт зазначає про те, що під час судового розгляду справи ним було конкретизовано, в чому саме полягали моральні страждання, як було порушено його звичайний спосіб життя та який саме негативний вплив на стан його здоров`я мав місце, у зв`язку з чим ним оцінено розмір заподіяної йому моральної шкоди, саме у 100 000 грн. За встановлених обставин, апелянт вважає, що ним було наведено достатні підстави для задоволення його позовних вимог у повному обсязі, однак суд першої інстанції частково задовольняючи заявлені ним позовні вимоги не навівши достатніх мотивів ухвалення рішення, в цій частині, та помилково дійшов висновку, що сума у розмірі 50 000 грн. є справедливою і співрозмірною з понесеними ним моральними стражданнями.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а провадження по справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована доводами про неповноту судового розгляду.
Зокрема, апелянт зазначає про безпідставність не призначення у даному кримінальному провадженні повторної комісійної судово медичної експертизи відносно потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Так, щодо потерпілого ОСОБА_10 немає однозначних доказів про механізм отримання йому тілесних ушкоджень, а експерт не виключає наявність у нього хронічної патології
Щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 , апелянт зазначає про те, що висновок експерта, в частині, що стосується як наявності травматичної перфорації лівої барабанної перетинки, так і давності її виникнення, наданий без належної оцінки.
Крім того, зазначені потерпілі та свідки обвинувачення надавали суду неправдиві показання на прохання ОСОБА_21 , у якого с ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки.
Також, апелянт зазначає про безпідставність визначення судом сум матеріальної та моральної шкоди, оскільки до позовів не долучено належно завірених висновків, рекомендацій, показань лікарів, касових чеків та інше на обґрунтування шкоди.
Звертає увагу апелянт і на безпідставність відмови суду першої інстанції звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, оскільки на час ухвалення вироку ОСОБА_7 є особою, яка за час перебігу строків давності не вчинили нового злочину, а отже суд мав негайно розглянути ти питання про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Що стосується наявності в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області на розгляді обвинувального акту відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, то вирок в зазначеному кримінальному провадженні не ухвалено, а отже це не є перешкодою для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
Заперечення подані захисником ОСОБА_8 на апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 , а також заперечення подані прокурором на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки подані поза межами процесуальних строків та по змісту не відповідають вимогам заперечень, визначених КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги прокурора, який заперечував проти задоволення інших апеляційних скарги, представника потерпілих на підтримання доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг, захисника та обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги захисника, які заперечували проти задоволення інших апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, судова колегія приходить до наступного.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_22 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 неодноразово повідомлялися про дату час і місце розгляд кримінального провадження, розгляд якого декілька разів відкладалося через їх неявку в судове засідання, в черговий раз до суду апеляційної інстанції не прибули, причини своєї неявки, які б можливо визнати поважними та які б перешкодили їм прибути в судове засідання, до суду апеляційної інстанції не надано.
Крім того, в судовому засіданні був присутній представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , якому, згідно матеріалів кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 делегували право представляти їх інтереси в судах різних інстанцій, що в даному випадку, з урахуванням того, що, в даному випадку, процесуальна явка потерпілих в судове засідання є необов`язковою, зважаючи на що, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутнє порушення прав потерпілих, які вони в повній мірі реалізували через свого представника.
Також, із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи скарги прокурора про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду щодо виключено з обсягу доведеного ОСОБА_7 обвинувачення кваліфікацію його дій за ч.2 ст.342 КК України, як зайво вмінену, а також апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень не визнав та показав про довготривалий конфлікт (з питань несплати податкових платежів до місцевого бюджету) та наступне зведення з ним, як головою сільради, особистих рахунків місцевим фермером ОСОБА_21 , якого в конфлікті підтримали правоохоронці, ОСОБА_12 та інші, також заінтересовані чи залежні від цього фермера мешканці сіл Трояндове та Ставки.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 в суді показав, що близько п`яти років тому, під час футбольного матчу на стадіоні в с. Трояндове, присутні жінки попросили його зробити зауваження дуже нетверезому ОСОБА_12 , який голосно висловлювався нецензурною лайкою. Оскільки той його не почув, то він ( ОСОБА_7 ) підійшов до потерпілого, взяв того під руку та відвів в сторону, де лише запропонував піти проспатися, після чого обвинувачений повернувся до інших глядачів. ОСОБА_7 категорично заперечив застосування до потерпілого будь-якого насильства, вважаючи, що ушкодження вуха останньому в той день міг спричинити інший односелець ОСОБА_23 .
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 , вини, висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, а саме - за ч. 1 ст. 122 КК України щодо заподіяння умисного середньої тяжкості тілесних ушкодження ОСОБА_12 :
показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що він після 19 години 17 липня 2016 року прийшов на стадіон с. Трояндове, де голосно став вболівати за місцеву футбольну команду. Перед цим він вжив лише пляшку пива, будь-яких конфліктів чи бійок з односельцями не мав, перебував у чистому, неушкодженому одязі. На стадіоні його підкликав ОСОБА_7 , після чого той своєю правою рукою схопив та сильно стиснув трохи вище ліктя за його ліву руку та почав силоміць тягнути із стадіону в напрямку дитячого садочку, подолавши близько 15 метрів, на що потерпілий став чинити опір. В наступний момент ОСОБА_7 , перебуваючи позаду, вдарив його долонями рук по обом вухам, від чого у нього потемніло в очах та він впав, втративши свідомість. Коли ж прийшов до тями, підвівся та пішки пішов в напрямку власного житла, де по дорозі його підібрав на автомобілі односелець ОСОБА_24 . У власній оселі він вжив знеболюючій засіб, ліг спати, а наступного ранку, виявивши головний біль, нудоту та проблеми із слухом, вимушений був звернутися за медичною допомогою послідовно до декількох лікарень. В даний час він не чує на ліве ухо, а також продовжує відчувати в ньому біль. Потерпілий наполягає, що отримав тілесні ушкодження саме від дій ОСОБА_7 , в момент їх спричинення поруч з ними жодної людини не було;
показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що близько 19 години 30 хвилин 17 липня 2016 року, під час футбольного матчу в с. Трояндове, він був серед вболівальників, сидів в 10 метрах від обвинуваченого та потерпілого, та був очевидцем того, як ОСОБА_7 двічі робив зауваження голосно вболіваючому ОСОБА_12 . В один із наступних моментів обвинувачений схопив правою рукою за ліву руку потерпілого та силою потягнув того в напрямку дитячого садка. ОСОБА_12 намагався вирватися, на що ОСОБА_7 перехопив його лівою рукою, а правою рукою став штовхати в спину, поміж лопатками. Таким чином він провів потерпілого близько 12 метрів, після чого різко вдарив долонями обох рук по вухам ОСОБА_12 , від чого останній впав. Розборонив їх також присутній односелець ОСОБА_25 . Після завершення футбольного матчу свідок підібрав ОСОБА_12 по дорозі додому та візуально розгледів запеклу кров в області його лівого уха, а також плями крові на сорочці. При цьому останній скаржився на сильний головний біль, а наступного дня телефоном повідомив йому, що вимушений був звернутися за медичною допомогою;
показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що він також перебував на футбольному матчі поруч з обвинуваченим та потерпілим, де останній викрикував, а ОСОБА_7 робив тому зауваження. Згодом свідок став очевидцем того, як обвинувачений підійшов до потерпілого, взяв того правою рукою за ліву руку, на що ОСОБА_12 став вириватися, після чого перехопив того іншою рукою, а правою рукою почав штовхати поміж лопатками в напрямку дитячого садка. Подолавши таким чином метрів 10-12, ОСОБА_7 двома долонями рук так сильно вдарив ОСОБА_12 по вухам, що у останнього злетів з голови кашкет. Після зазначеного потерпілий присів, а обвинуваченого вивів з місця події односелець ОСОБА_25 . Згодом ОСОБА_12 підвівся, підняв кашкет та пішов в напрямку власної оселі. До цього конфлікту потерпілий не мав будь-яких видимих тілесних ушкоджень, а також перебував у чистому та непошкодженому одязі.
показаннями свідка ОСОБА_27 про те, що він був очевидцем того, як ОСОБА_7 , реагуючи на обурення присутніх односельців бурхливим та емоційним вболівання ОСОБА_12 , підкликав того до себе, почав лаяти, після чого між ними виник словесний конфлікт, в розвиток якого обвинувачений взяв потерпілого за руку та супроводив в напрямку дитячого садка. Коли ж ОСОБА_12 став активно чинити опір, ОСОБА_7 штовхнув того в спину та вдарив руками по вухам, від чого потерпілий присів. В наступний момент до них підійшов ОСОБА_25 і все припинилося. З будь-якими іншими особами ОСОБА_12 на стадіоні не конфліктував;
показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що він перед початком футбольного матчу вживав алкогольні напої в барі разом з потерпілим та іншими односельцями, після чого нетверезий ОСОБА_12 , разом з ним та ОСОБА_23 .. Під час футбольного матчу свідок був очевидцем того, як нетверезі ОСОБА_12 та ОСОБА_23 , перебуваючи за футбольними воротами, взаємно крутилися та каталися на землі, ніби вони щось між собою не розділили, але без нанесення один одному ударів. Присутні жінки попросили ОСОБА_7 вивести зі стадіону ОСОБА_12 , після чого той взяв потерпілого за «шкірку», від чого у останнього луснула сорочка, та відвів того на декілька метрів. Це не сподобалося ОСОБА_12 , той став голосно ображати ОСОБА_7 з приводу неналежного, на думку потерпілого, виконання обвинуваченим обов`язків сільського голови. Намагаючись припинити конфлікт, свідок став між ними, взяв за руку потерпілого та відвів його в напрямку дитячого садка;
показаннями свідка ОСОБА_28 про те, що він був очевидцем того, як під час футбольного матчу між сильно нетверезим ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, в розвиток якого, на прохання інших глядачів прийняти заходи, голова сільради взяв потерпілого за руку та вивів в напрямку дитячого садка;
показаннями свідка ОСОБА_29 про те, що він був очевидцем того, як якийсь глядач футбольного матчу дуже гучно вболівав, висловлювався нецензурною лайкою. ОСОБА_7 виводив того за руку в напрямку дитячого садку, проте останній згодом повернувся до глядачів та сів поруч з ними.
показаннями свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , кожного окремо, про те, що вони під час футбольного матчу бачили, як ОСОБА_7 виводив із стадіону ОСОБА_12 , який до цього гучним криком фактично заважав іншим дивитися матч, тримаючи того за одяг та руку;
показаннями свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , кожного окремо, про те, що вони під час футбольного матчу перебували на незначній відстані від обвинуваченого та потерпілого. Останній в охайному одязі стояв перед глядачами, проте дуже емоційно вболівав, чим заважав оточуючим, про що йому неодноразово робили зауваження присутні. В один із моментів його до себе підкликав ОСОБА_7 , а коли той підійшов, обвинувачений взяв його правою рукою за ліву руку. ОСОБА_12 почав вириватися, на що обвинувачений перехопив його лівою рукою, а правою розвернув та став підштовхувати у спину, таким чином відвів його від присутніх на метрів 10 - 12 в бік дитячого садка, де наніс обома руками удар по вухам. Потерпілий присів, схопився руками об землю, його сорочка луснула. Тут же на конфлікт підбіг ОСОБА_25 , став між ними, чим їх розборонив. ОСОБА_7 повернувся до глядачів, а потерпілий встав, узяв в руки кашкет та пішов в протилежному напрямку. До цього кожен свідок не бачив, що б у потерпілого в цей день був інший конфлікт чи бійка з будь-якою іншою особою;
показаннями свідка ОСОБА_34 про те, що декілька років тому вона, разом з чоловіком та іншими односельцями, перебувала на стадіоні с. Трояндове, де відбувався футбольний матч. Під час гри до них також підійшов мешканець сусіднього с. Ставки ОСОБА_12 , який, перебуваючи поруч в чистому та неушкодженому одязі, став голосно вболівати за місцеву команду, інколи допускаючи нецензурні виловлювання, про що йому присутні глядачі декілька разів робили зауваження. Через деякий час ОСОБА_7 підійшов до потерпілого, шторхнув того рукою в плече та повів ОСОБА_12 із стадіону в напрямку дитячого садка. Про те, що обвинувачений вдарив потерпілого, свідок дізналася пізніше від когось із односельців;
показаннями свідка ОСОБА_35 про те, що восени 2016 року вона, перебуваючи в приміщенні сільради, стала випадковим очевидцем голосного та емоційного інструктажу ОСОБА_7 та ОСОБА_36 інших односельців щодо необхідності дотримання якогось вигаданого ними сценарію щодо події, яка мала місце на футбольному стадіоні, та про яку вже декілька днів гуло усе село. Хоча ОСОБА_35 особисто не була присутня на стадіоні, але зрозуміла, що перші особи переконували присутніх дотримуватися версії, що у ОСОБА_12 нібито виник конфлікт із якоюсь жінкою, за яку заступився ОСОБА_37 , а тому саме той вдарив потерпілого;
показаннями свідка ОСОБА_38 про те, що він був гравцем місцевої футбольної команди, якого, разом з іншим гравцем ОСОБА_39 , в послідуючі після матча дні двічі викликав до себе в кабінет ОСОБА_7 . Обвинувачений пропонував обом під диктовку надати неправдиві пояснення: спочатку по те, що вони не бачили, хто побив ОСОБА_12 , а потім навпаки, що це зробив не ОСОБА_7 , на що свідок категорично відмовився;
показаннями свідка ОСОБА_40 про те, що в цей же період часу її викликали до себе в кабінет ОСОБА_7 та ОСОБА_36 , де запропонували надати слідчому неправдиві показання про те, що нібито ОСОБА_12 чіплявся до неї, очевидцем чого став ОСОБА_37 , який нібито за неї заступився;
показаннями свідка ОСОБА_37 про те, що в листопаді 2016 року його до себе в кабінет викликав ОСОБА_7 , де, в присутності ОСОБА_36 , став вмовляти підписати папери, чим врятувати сільраду, а саме, взяти на себе вину за нібито побиття в день футбольного матчу ОСОБА_12 , з версією, що потерпілий перед цим напав на ОСОБА_40 ;
показаннями свідка ОСОБА_41 про те, що він бачив, як на початку футбольного матчу сильно нетверезі ОСОБА_12 та ОСОБА_23 , лежачи під якимось деревом, за футбольними воротами, взаємно брикалися ногами та руками. В подальшому ОСОБА_12 підійшов до футбольного поля та нецензурною лайкою став фактично заважати іншим глядачам, на що ОСОБА_7 підійшов, взяв потерпілого за руку та відвів в бік.;
показаннями свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , кожного окремо, про те, що протягом футбольного матчу вони постійно перебували поруч із ОСОБА_23 і при цьому останній в будь-які конфлікти з будь-ким, в тому числі із ОСОБА_12 , не вступав. В наступні дні від односельців дізналися, що під час цього ж матчу нібито ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_12 ;
показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що жодного конфлікту у нього в той день із потерпілим не було, навпаки, він був очевидцем того, як саме ОСОБА_7 під час футбольного матчу, будучи невдоволеним емоційним вболіванням ОСОБА_12 , відвів того за руку в напрямку дитячого садка, де відштовхнув та вдарив обома руками по голові, від чого потерпілий впав. В наступний момент між обвинуваченим та потерпілим став ОСОБА_25 , чим фактично було припинено конфлікт. ОСОБА_12 підвівся та пішов в напрямку власного домоволодіння;
показаннями свідка ОСОБА_44 , дружини потерпілого, про те, що до події у чоловіка жодних проблем із слухом чи головним болем не було. Близько 20 години дня події його привезли додому, він тримався рукою за ліве вухо, скаржився на сильний біль, одночасно пояснюючи, що його вдарив ОСОБА_7 . При цьому вона виявила, що у того в лівому вусі була запекла кров, саме вухо мало почервоніння шкіри, був також синець на руці та порваний рукав на сорочці. Вона запропонувала викликати йому швидку медичну допомогу, на що той відмовився. Наступного ранку вона пішла на роботу, а згодом чоловік їй зателефонував та повідомив, що звернувся до лікаря і той направив його на лікування до обласної лікарні. При проходженні лікування у травмованому вусі сталося запалення, у зв`язку із чим, чоловік також проходив лікувальні процедури в Єврейській лікарні. В даний час у того присутні проблеми із слухом, він недочуває, вимушений переглядати телевізійні програми на повній гучності. В жовтні-листопаді 2016 року до них звертався, спочатку через сусідів, а згодом особисто, як з`ясувалося - адвокат обвинуваченого, з пропозицією примиритися з ОСОБА_7 , з одночасною погрозою, у випадку незгоди, відібрати у родини потерпілого земельну ділянку та будинок, у зв`язку із чим, чоловік звернувся до правоохоронців;
показаннями свідка ОСОБА_45 , доньки потерпілого, про те, що до побиття батько жодного разу на проблеми із слухом не скаржився, а вже після події у того сталися головні болі, погіршення слуху, що вона прямо пов`язує з діями обвинуваченого і при цьому процес лікування коштував родині значних матеріальних витрат. В один із днів після події її запросив до себе в кабінет сільради ОСОБА_7 , де його адвокат став вмовляти свідка вплинути на батька забрати заяву про побиття. Свідок передала це прохання батькові, на що той відмовився;
показаннями свідка ОСОБА_46 , сина потерпілого, про те, що наступного ранку після події батько не вийшов на роботу, де інший односелець ОСОБА_25 повідомив присутнім працівникам та свідку про те, що вчора під час футбольного матчу ОСОБА_7 вдарив батька по вухам, порвав тому сорочку, і що саме він їх розборонив. Свідок побачив батька лише через 2-3 тижні від дня події, той йому казав, що сильно болить ліве вухо, на яке він нічого не чує, але ж до цієї події у того жодних проблем із слухом не було. Батько також підтвердив свідку, що його побив саме ОСОБА_7 ;
показаннями свідка ОСОБА_12 , рідного брата потерпілого, про те, що зранку 18 липня 2016 року на роботі він дізнався від ОСОБА_25 про те, що напередодні ОСОБА_7 вдарив потерпілого руками по вухам. Згодом це ж саме йому повідомив і брат. Внаслідок отриманого ушкодження вуха той вимушений був пройти лікування в обласній лікарні;
показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_47 про те, що травматична перфорація барабанної перетинки вуха ОСОБА_12 була прямим наслідком баротравми, викликаної сильним плеском долонями обох рук по вухам потерпілого, з чим погодилися всі без виключення члени експертної комісії. Одну із видимих ознак цієї травми плями крові у вушній раковині було також виявлено та описано експертами в дослідницькій частині висновку, а відтак експерти мали як повний опис клінічних ознак, так і медичну документацію, достатні для надання висновку.
Показання потерпілого та зазначених свідків, отримані в спосіб, передбачений КПК України, підстав визнавати їх неналежними, чи недопустимими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.
Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються як між собою, так і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме:
заявою потерпілого ОСОБА_12 про вчинений злочин № 6762 від 18 липня 2016 року та №164 від 19.07.2016 року, згідно змісту якої, він просить керівників територіального органу поліції та районного органу прокуратури розпочати кримінальне провадження та притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який близько 19 години 30 хвилин 17.07.2016 року на футбольному стадіоні с. Кірове (в даний час - Трояндове) з великою силою наніс йому удари двома руками в область голови, що призвело до втрати слуху;
протоколом огляду від 18.07.2016 року, під час проведення якого оглянуто чоловічу сорочку, в якій потерпілий ОСОБА_12 перебував в момент спричинення йому тілесних ушкоджень, на якій виявлено механічні пошкодження тканини;
рапортом № 6777 від 18.07.2016 року чергового інспектора Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_48 про те, що в цей день він прийняв телефонне повідомлення від чергового лікаря КП «Одеська обласна клінічна лікарня» про звернення ОСОБА_12 за медичною допомогою. Діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, травматична перфорація барабанної перетинки лівого вуха;
висновком висновку судово-медичної експертизи №159 від 06.08.2016 року, згідно якого у ОСОБА_12 були виявлені наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забій лівої вушної раковини, травматична перфорація барабанної перетинки лівого вуха; два синці на нижній третині передньої поверхні лівого плеча, садно в області задньої поверхні правого ліктьового суглобу, що могли виникнути 17 липня 2016 року від дії тупих предметів, конструктивні особливості яких не відобразилися. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких, перша група з яких (закрита черепно-мозкова травма) спричинила короткочасний розлад здоров`я;
письмовою заявою від 03.09.2016 року, згідно якої потерпілий ОСОБА_12 добровільно видав слідчому сорочку, в якій він перебував в момент спричинення йому тілесних ушкоджень;
протоколом огляду від 03.09.2016 року, згідно якого, під час повторного огляду вищезазначеної чоловічої сорочки, виявлено: механічні пошкодження тканини на задній стороні (2 нерівні, хаотичні, вертикальні розриви); відсутність двох ґудзиків; а також наявність на лівій нижній передній частині плям бурого кольору, зовні схожих на кров;
постановою слідчого від 03.09.2022 року, якою вищевказану сорочку долучено до кримінального провадження в якості речового доказу;
відеозаписом слідчого експерименту від 05.09.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_12 ;
висновком додаткової судово-медичної експертизи №176 від 14.09.2016 року, згідно якого, характер та локалізація виявлених у ОСОБА_12 ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми вказують на те, що вони могли бути спричинені за обставин, вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту від 05 вересня 2016 року (стоп-кадри №5 та №6). Можливість виникнення цих ушкоджень при падінні ОСОБА_12 (в тому числі з висоти власного зросту) є малоймовірною;
висновком оперуповноваженого Комінтернівського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_49 від 24.10.2016 року про те, що перевіркою повідомлення за заявою представника потерпілого ОСОБА_12 (ЄО №10587 від 23 жовтня 2016 року) встановлено прибуття 23.10.2016 року до домоволодіння потерпілого невстановленого чоловіка, який залишив для того непідписаний бланк заяви про відмову ОСОБА_12 від обвинувачення стосовно ОСОБА_7 в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;
висновком комісійної судово-медичної експертизи № 258 від 15.12.2016 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забій лівої вушної раковини, травматична перфорація барабанної перетинки лівого вуха; два синці на нижній третині передньої поверхні лівого плеча, садно в області задньої поверхні правого ліктьового суглобу, що могли виникнути 17.07.2016 року від дії тупих предметів, якими могли бути руки, інші предмети при механізмі, на який вказує потерпілий, а саме, від тиску рукою, в результаті ударів долонями в область вух, а також за рахунок штовхання та наступного падіння.
Травматична перфорація барабанної перетинки лівого вуха ускладнилася розвитком лівосторонньої змішаної туговухості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день, із необхідністю стаціонарного лікування в період часу з 09 листопада 2016 року до 21 листопада 2016 року, а тому вищезазначена черепно-мозкова травма відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я понад три тижні.
Два вищеописані синці та садно, як окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більш ніж 6 днів та за цим же критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Ну думку колегії суддів безпідставними є доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що висновок експерта, в частині, що стосується як наявності травматичної перфорації лівої барабанної перетинки, так і даності її виникнення, наданий без належної оцінки.
Як вбачається з самого висновку експерта він зроблений компетентною особою за установленою процедурою та у визначений процесуальний спосіб, що не заперечується самим апелянтом.
Крім того, для роз`яснення висновків експертизи в судовому засіданні був допитаний судовий експерт, який надав відповіді на всі поставлені запитання. Процесуальних порушень при його допиті в суді, колегія суддів не вбачає.
Зважаючи на викладене є неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність не призначення у даному кримінальному провадженні повторної комісійної судово медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_12 .
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий та свідки обвинувачення надавали суду неправдиві показання на прохання ОСОБА_21 , у якого з ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки.
Як слушно зазначено судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 , а також очевидці - свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_23 , кожен окремо, будучи обізнаними з відповідними правами та обов`язками, приведеними в суді до присяги, попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, узгоджено пояснили про механізм вчиненого злочину: а саме про те, що ОСОБА_7 схопив за руку потерпілого, провів того декілька метрів та вдарив долонями обох рук по голові.
Аналогічний механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень зазначено експертами і при провадженні судово-медичних експертиз та допиту в суді, при цьому встановлено, що найважче за тяжкістю ушкодження - травматична перфорація барабанної перетинки лівого вуха була наслідком баротравми, викликаної сильним плеском долонями обох рук по вухам потерпілого.
Про існування конфлікту на стадіоні саме між обвинуваченим та потерпілим також в суді показали і очевидці - свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , кожен окремо, без спостерігання за його фактичною розв`язкою, ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_41 та ОСОБА_36 , кожен окремо, але з протилежною версією.
Як вбачається із показань в суді свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_38 , ОСОБА_40 , ОСОБА_37 та ОСОБА_23 , кожного окремо, після настання події ОСОБА_7 та ОСОБА_36 фактично була ініційована діяльність із неправомірного впливу на потерпілого та свідків, з метою надати неправдиві показання та сприяти винуватій особі уникнути відповідальності за вчинене.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком виправдано критично поставився до показань свідків ОСОБА_25 ОСОБА_28 , ОСОБА_41 та ОСОБА_36 про нібито непричетність обвинуваченого до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а надані на користь обвинуваченого показання свідків ОСОБА_50 та ОСОБА_51 , які не були очевидцями події, визнав припущеннями.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав також вину і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повідомив про те, що після настання конфлікту з фермером ОСОБА_21 , на сторону останнього стали правоохоронці, серед яких був і ОСОБА_10 , дружина якого також займалася земельними питаннями на території сільради. Зокрема, ОСОБА_10 на протязі трьох років чинив на нього тиск та вимагав підписати договори оренди земельних ділянок, які фактично не належали територіальній громаді. Обвинувачений показав, що у зв`язку із цим, дуже болісно сприймав візити цього правоохоронця до сільради, що зазвичай закінчувалися конфліктами та погіршенням стану його здоров`я.
Напередодні дня події він повідомляв слідчого ОСОБА_17 про те, що він перебуває на лікарняному, а також у сесійній навчальній відпустці. Про факт постановлення слідчим суддею ухвали про його привід до слідчого він не знав, в тому числі і в ранковий час дня події, оскільки, прибулий до сільради разом з іншими правоохоронцями у форменому одязі ОСОБА_10 , текст судового рішення йому не зачитав. Вважаючи, що це була чергова вхідна кореспонденція, він запропонував ОСОБА_10 здати її до канцелярії сільради, в той час як сам він не бажав слухати пояснень правоохоронця та почав ходити біля автомобіля. Із висловленого правоохоронцем він лише зрозумів, що до нього існують претензії з приводу нез`явлень до слідчого, на що відповів, що як раз сьогодні планував спочатку відвідати нараду районного керівництва, після чого разом із захисником планував прибути до слідчого, де без присутності адвоката не бажав брати участь в жодній процесуальній дії.
Далі правоохоронці почали його затримувати, завели руки за спину, де стали намагатись надіти кайданки, від чого йому стало зле. Він плечем ОСОБА_10 не бив, не бачив, що відбувається іззаду з його руками, палець руки тому не викручував, а лише намагався скинути з себе його руку. Оскільки намірів спричинювати правоохоронцю будь-які тілесні ушкодження він не мав, а в наступний момент бачив, що ОСОБА_10 відразу ж після його затримання жодних скарг щодо стану власної руки не висловлював, то вважає, що потерпілий його оговорює.
Разом з тим, незважаючи на не визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України його вина у вчиненні зазначено кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, а саме:
показаним потерпілого ОСОБА_10 про те, що в силу власних службових повноважень, як керівник сектору превенції Лиманського ВП, знав ОСОБА_7 . До розглядуваної судом події особистої неприязні до обвинуваченого не мав, вони нормально спілкувались, їх відносини мали виключно службовий характер. В ранковий час 24 січня 2017 року потерпілий прибув до робочого місця, де йому було надано для виконання ухвалу слідчого судді про примусовий привід ОСОБА_7 до слідчого відділення. Будучи обізнаним з негативною характеристикою останнього, потерпілий залучив до виконання судового рішення декількох співробітників поліції у форменому одязі, одного з яких - в якості відео оператора, а також двох понятих, після чого на двох автомобілях вони прибули до будівлі сільради с. Трояндове. ОСОБА_7 вони застали на вході до будівлі сільради, де він повідомив обвинуваченому про існування судового рішення про привід, яке намагався тому зачитати, а також запропонував добровільно сісти в автомобіль та проїхати до слідчого. ОСОБА_7 , не бажаючи слухати, штовхнув його плечем та став намагатися негайно залишити місце події, одночасно викрикуючи, що він зараз чи у відпустці, чи на сесії, ображаючи правоохоронців, погрожуючи їм, і при цьому будь-що про свого захисника не повідомляв. Такі дії правоохоронцями були розцінені як намагання ОСОБА_7 уникнути приводу до слідчого. Оскільки обвинувачений мав міцну, кремезну тілобудову, був у одягнений у бушлат та став активно рухатися, надмірно емоційно реагувати на подію, то в наступний момент, щоб не дозволити йому спричинити будь-кому фізичної шкоди, було прийнято рішення про застосування до нього кайданок. Задля зазначеного двоє дільничних взяли його за руки, стали намагатися надіти на руки затриманого браслети, але той почав активно опиратися цьому. ОСОБА_10 також вирішив допомогти колегам одягнути кайданки, під час чого ОСОБА_7 захопив рукою великий палець руки потерпілого, що спричинило біль останньому. Після доставлення ОСОБА_7 до органу поліції, він виявив, почервоніння пальця, який практично припинив згинатися, у зв`язку із чим, він зрозумів, що ушкодив його, після чого відразу ж отримав направлення та звернувся до медичного закладу. До настання розглядуваної події жодної травми руки не мав;
показаннями свідка ОСОБА_14 , співробітника поліції, про те, що декілька років тому разом з потерпілим, понятими та дільничними інспекторами поліції ОСОБА_16 та ОСОБА_15 виконували судове рішення про привід ОСОБА_7 до слідчого. Обвинуваченого вони застали біля будівлі сільради с. Трояндове, де до того підійшов ОСОБА_10 , роз`яснив про необхідність забезпечити його прибуття до слідчого, запропонував сісти до автомобіля, а також став зачитувати текст ухвали. ОСОБА_7 став відмовлятися, агресивно розмахувати руками, не реагував на зауваження та попередження правоохоронців, через що ОСОБА_16 та ОСОБА_15 стали одягати на його руки кайданки. ОСОБА_7 почав вириватися, впав на землю, а тому дільничним став допомагати і ОСОБА_10 . В якийсь момент ОСОБА_7 захопив палець руки потерпілого, як саме свідок не мав змоги бачити, від чого ОСОБА_10 вголос промовив, що той ймовірно зламав йому руку. В подальшому ОСОБА_7 доставили до слідчого, а ОСОБА_10 вимушений був піти на лікарняний;
показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які кожен окремо дали показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_14 . При цьому щодо конкретного механізму отримання ОСОБА_10 тілесного ушкодження: ОСОБА_16 пояснив про захоплення обвинуваченим великого пальця руки потерпілого, щоб не дати надягнути на нього кайданки; а ОСОБА_15 пояснив, що в момент, коли потерпілий одягав на праву руку затриманого кайданки, ОСОБА_7 , безпосередньо не бачив цього, утримуючи рукою один із браслетів, з силою зжав його, захопивши тим самим палець ОСОБА_10 ;
показаннями свідків ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , кожного окремо, про те, що вони були залучені співробітниками поліції для свідчення щодо обставин виконання приводу обвинуваченого співробітниками поліції, кожен з них при цьому перебував у форменому одязі. При прибутті до с. Трояндове потерпілий ОСОБА_10 повідомив про існування судового рішення, яке намагався зачитати, а також запропонував ОСОБА_7 сісти в автомобіль та проїхати разом. Той категорично відмовився, став кричати, ображати поліцейських, намагався відійти в сторону та залишити місце події, на що правоохоронці його заблокували, застосували кайданки, посадили до автомобіля і доставили до територіального відділу поліції. Із завершенням цих дій ОСОБА_10 поскаржився на біль у великому пальці правої руки. При цьому щодо конкретного механізму отримання ОСОБА_10 даного ушкодження: ОСОБА_52 пояснив, що це сталося в момент, коли потерпілий допомагав дільничному надіти кайданки на другу руку обвинуваченого, як саме, свідок вже не пам`ятає; а ОСОБА_53 пояснив, що розгледів, як ОСОБА_7 , за власною спиною, рукою захопив руку потерпілого, після чого зжав кільце кайданки разом із пальцем ОСОБА_10 ;
показаннями свідка ОСОБА_34 про те, що після початку розслідування події з ОСОБА_12 голова сільради ОСОБА_7 особисто проінструктував підлеглих працівників ради та категорично заборонив спілкуватись, приймати та реєструвати будь-яку кореспонденцію, що надходила з територіального органу поліції, за порушення чого на початку 2017 року став їх звільняти. В ранковий час 24 січня 2017 року свідок, перебуваючи на робочому місці, в кабінеті на другому поверсі приміщення сільради, через вікно стала очевидцем того, як перед будівлею сільради співробітники поліції, частина з яких була у форменому одязі, підійшли до ОСОБА_7 . Один із правоохоронців щось тому зачитував, а обвинувачений намагався втекти від них, що призвело до того, що двоє поліцейських стали тримати його за руки, а той став опиратися, забирати від них власні руки, ніби відштовхувати правоохоронців від себе. Свідок зрозуміла, що поліцейські намагалися надіти на руки ОСОБА_7 кайданки, а той не давався їм, махав руками та щось кричав;
показаннями свідка ОСОБА_54 про те, що в 2017 році він, в якості хірурга районної лікарні, надавав лікування потерпілому поліцейському ОСОБА_10 з приводу травми першого пальця правої кисті, яку з його слів поліцейського він отримав під час затримання підозрюваного. У ОСОБА_10 було виявлено почервоніння, набряк, болючість та непрацездатність в області п`ясно - фалангового суглобу, що було наслідком розтягнення зв`язкового апарату, тобто надриву зв`язок. Щодо конкретного механізму потерпілий поясняв, що винуватець його схопив за великий палець та потягнув чи його викрутив. Зазвичай ушкоджені зв`язки відновлюються за 2-3 тижні, як саме було в даному випадку, необхідно дивитися в медичній документації;
показаннями свідка ОСОБА_55 про те, що вона працюючи на посаді медичної сестри, за вказівкою лікаря ОСОБА_54 зробила в робочому журналі записи про факт звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою, а також особисто повідомила чергову частину Лиманського відділу поліції про кримінальний характер ушкодження, отриманого потерпілим;
показаннями свідка ОСОБА_56 про те, що декілька років тому він, в працюючи на посаді лікаря-травматолога обласної клінічної лікарні, оглядав ушкоджену руку ОСОБА_10 , про що видав відповідну медичну довідку. Під час огляду лікар виявив набряк в районі ушкодженого пальця, гематому, з`ясував наявність скарг щодо травми тощо, більш конкретно вже не пам`ятає. Свідку також було надано рентген знімок цієї кисті, проте розрив зв`язок на ньому ніяк зовнішньо не виглядає, оскільки це не перелом кісток. Лікар рекомендував пацієнту амбулаторне лікування;
показаннями свідка ОСОБА_57 , дружини потерпілого про те, що її чоловік до розглядуваної події пошкоджень руки не мав, а в день її настання приїхав додому з фіксуючою пов`язкою на опухлій правій руці, пояснивши про отримання травми в с. Трояндове. Потерпілий вимушений був носити цю пов`язку близько календарного місяця, знімаючи її з руки лише в нічний час;
показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_58 про те, що для встановлення діагнозу ушкодження, отриманого ОСОБА_57 , експертам була надана медична документація, в якій містилися консультації лікарів хірурга та рентгенолога, чого виявилося достатнім для провадження експертизи та надання відповідного висновку, без будь-якого сумніву в його результатах. У експертів не було в розпорядженні ультразвукового дослідження ушкодженої руки, а також будь-яких об`єктивних даних про можливу наявність у потерпілого хронічного захворювання (патології), а відтак, питання про інше, тобто нетравматичне походження виявленого у потерпілого тілесного ушкодження, перед експертами не ставилось та може бути вирішено шляхом проведення додаткової експертизи;
показаннями голови експертної комісії експерта ОСОБА_59 про те, що виявлений у потерпілого розрив зв`язкового апарату пальця кисті руки відбувся не в результаті хвороби, а внаслідок травмуючої дії. Він діагностується шляхом проведення співбесіди з потерпілим, а також аналізом усієї медичної документації, представленої для проведення експертизи (консультації лікарів хірурга, рентгенолога), якої було цілком достатньо. Окрім того, судово-медичний експерт ОСОБА_58 не брала участі в проведенні первинної експертизи №23, висновок якої також враховувався в наступній судово-медичній експертизі. В даний час необхідності в проведенні ще і ультразвукового дослідження немає, оскільки порушення функції ушкодженого пальця потерпілого було докладно описано в двох висновках.
Показання потерпілого та зазначених свідків, отримані в спосіб, передбачений КПК України, підстав визнавати їх неналежними, чи недопустимими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.
Вищезазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються як між собою, так і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме:
довідкоювикликом на сесію №19 від 03.01.2017 року та листа ректора Хмельницького національного університету №029/50 від 24.01.2017 року, згідно яких, ОСОБА_7 , будучи студентом заочно-дистанційної форми навчання, був викликаний для участі в лабораторно-екзаменаційній сесії на 20 днів, в період часу з 13.01.2017 року до 01.02.2017 року, де до 16.01.2017 року здав два предмети, звернувся за консультацією, після чого екзаменаційну сесію не здавав;
рапортами слідчих, бланками спрямованих ОСОБА_7 та неотриманих останнім повісток, зареєстрованим в канцелярії Трояндівської сільської ради Лиманського району супровідним листом до повісток, протоколами застосування засобів технічної відеофіксації слідчої дії, а також відеозаписами датованими в період часу з 12.01.2017 року до 13.01.2017 року, що підтверджує існування фактів ухилення ОСОБА_7 від явки до слідчого, а також небажання отримувати від останньої особи офіційні процесуальні документи;
ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2017 року у справі №504/182/17 про здійснення примусового приводу підозрюваного за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_7 до слідчого СВ зазначеного відділу поліції ОСОБА_17 на 10 годину 24.01.2017 року до кабінету №20, буд. АДРЕСА_2 ;
дорученням слідчого №45/36 від 23.06.2017 року про те, що виконання вищезазначеного приводу доручено підпорядкованому керівнику Лиманського відділу поліції підрозділу, безпосередніми виконавцями визначені ОСОБА_13 та ОСОБА_10 ;
розрахунком сил та засобів від 23.06.2017 року для виконання зазначеного доручення слідчого у складі: ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ;
дорожнім листом №905723 за січень 2017 року, який підтверджує залучення службового автомобілю «ВАЗ-21070», н/з НОМЕР_1 ;
копіями наказів по особовому складу ГУ НП в Одеській області №1055о/с від 20.10.2016 року, №1354о/с від 15.11.2016 року, №52о/с від 20.01.2017 року в Лиманському відділі поліції про призначення на посади, в тому числі ОСОБА_10 на посаду начальника сектору превенції;
протоколом прийняття заяви про вчинений злочин №713 від 25.01.2017 року, згідно якого ОСОБА_10 просить керівника територіального органу поліції розпочати кримінальне провадження та притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який близько 09 години попередньої доби в с. Трояндове, при здійсненні щодо нього приводу, спричинив заявнику ушкодження пальця правої руки;
письмовою заявою потерпілого ОСОБА_10 , згідно якої він добровільно видав слідчому диск із відеозаписом обставин, за яких йому було спричинено тілесне ушкодження;
протоколом огляду, зафіксованого на диску відеофайлу від 25.01.2017 року слідчим встановлено обставини виконання приводу ОСОБА_7 24 січня 2017 року та виготовлено роздруківку наступних стоп кадрів: 1) ОСОБА_10 , перебуваючи поряд з ОСОБА_7 , зачитує ухвалу суду про примусовий привід; 2) під час ознайомлення з ухвалою суду ОСОБА_7 починає поводити себе зневажливо по відношенню до працівника поліції та штовхає його плечем; 3) ОСОБА_7 розвертається та прямує від ОСОБА_10 , показуючи свою неповагу; 4) ОСОБА_7 на вимоги працівників поліції присісти до службового автомобіля та проїхати до Лиманського ВП, починає себе поводити зухвало, погрожує працівникам поліції розправою, ображає останніх грубою лайкою; 5) ОСОБА_7 намагається залишити місце зачитування йому ухвали суду, а коли працівники поліції стали йому в цьому перешкоджати, він відштовхує їх від себе та погрожує їм; 6) ОСОБА_7 продовжує здійснювати фізичний опір працівникам поліції; 7) працівники поліції, з метою виконання ухвали суду та припинення фізичного опору, змушені застосувати до ОСОБА_7 заходи фізичного впливу та спецзасоби кайданки; 8) ОСОБА_7 продовжує чинити фізичний опір працівникам поліції, які намагаються накласти на зап`ястя його рук спецзасоби кайданки; 9) момент можливого спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень Павлюку, коли останній намагався одіти кайданки на ліву руку ОСОБА_7 ; 10) ОСОБА_7 поміщають до службового автомобіля.
Як вбачається із зазначеного фідеофайлу ОСОБА_7 перебуває біля будівлі сільради, до нього у форменому одязі наближається ОСОБА_10 з паперовими документами та невстановленим портативним пристроєм в руках, вітається та починає повідомляти про прибуття співробітників територіального органу поліції та необхідність, в присутності двох понятих, оголосити ухвалу суду про його примусовий привід. Одночасно ОСОБА_7 відповідає про перебування на сесії, намагається уникнути спілкування шляхом відходу від ОСОБА_10 ліворуч, чому той перешкодив взаємним наближенням, через що обвинувачений здійснює незначний поштовх правим плечем в ліве плече правоохоронця, розвертається та рухається в протилежному напрямку із словами: «До побачення».
ОСОБА_10 слідує за обвинуваченим та повторює йому про існування ухвали суду, яку співробітники поліції повинні виконати. Останній спочатку зупиняється, каже, що він у відпустці, після чого, ігноруючи слова правоохоронця, розвертається до нього спиною та крокує від нього праворуч. ОСОБА_10 жестом правої руки вказує іншому співробітнику поліції на необхідність зупинити обвинуваченого. При наближенні цей співробітник з однієї сторони, а ОСОБА_10 - з іншої сторони, руками хапають за верхній одяг ОСОБА_7 , чим перешкоджають його подальшому уходу. ОСОБА_7 , будучи розверненим обличчям до обох поліцейських, висловлюючи брутальну лайку, раптово починає агресивно розмахувати руками, штовхати поліцейських, опиратися затриманню, через що на допомогу правоохоронцям прийшов і третій поліцейський, який був у форменому одязі, та також став руками утримувати обвинуваченого.
Утримуваному ОСОБА_7 знову повідомляють про існування ухвали суду, просять заспокоїтися, на що той голосно реагує словесними погрозами розправи, викрикує про відмову від виконання вимог поліцейських та про власне перебування у відпустці, продовжуючи активно вириватися із рук правоохоронців. На чергове повідомлення ОСОБА_10 про наявність у того ухвали суду про привід, обвинувачений фактично дає тому вказівку зареєструвати її в канцелярії сільради.
ОСОБА_10 пропонує ОСОБА_7 сісти до автомобіля, на що той категорично відмовляється, після чого ОСОБА_10 роз`яснює затриманому про можливе погіршення його становища. В цей же момент ОСОБА_7 знову намагається вирватися із обійм правоохоронців, розвертається, але це йому не вдається, його обидві руки заведені за спину. Один із правоохоронців вкотре голосно повідомляє ОСОБА_7 , що ними виконується примусовий привід щодо нього, на що той відповідає: «Хорошо, вы мне ответите» та дає вказівки комусь із присутніх очевидців негайно дзвонити до вищестоячого керівництва.
В цей же час правоохоронці намагаються надіти кайданки на заведені за спину руки ОСОБА_7 , чому той продовжує активно опиратися. ОСОБА_10 , перебуваючи за спиною ОСОБА_7 , намагається правою рукою одягти кайданку на ліву руку затриманого, проте той опускається на асфальтове покриття та продовжує опір. Одночасно оператор відеозапису вкотре пропонує затриманому сісти до автомобіля, на що той починає скаржитись на погіршення стану здоров`я і знову погрожує розправою. В наступний момент правоохоронцям вдається зафіксувати кайданки на руках ОСОБА_7 , його підіймають на ноги та дається розпорядження викликати затриманому швидку медичну допомогу.
Через незначний проміжок часу ОСОБА_7 скаржиться на біль в кістці руки, у зв`язку із чим, ОСОБА_10 послабляє тиск кайданок та проводить затриманого до службового автомобіля. Одночасно ОСОБА_7 дає вказівку комусь із присутніх очевидців повідомити районну адміністрацію, що він не попадає на нараду;
постановою слідчого від 25.01.2017 року про визнання вищезазначеного носія інформації речовим доказом та долучення його до кримінального провадження;.
висновком комісійної судово-медичної експертизи №23 від 27.02.2017 року, згідно якої у ОСОБА_10 були виявлено визнане в якості середньої тяжкості ушкодження зв`язувального апарату першого п`ясно фалангового суглобу правої кісті, з обмеженням рухів у суглобі та порушенням функції хватання правої кісті, що потягло тривалий розлад здоров`я понад 21 день та могло бути спричинено 24.01.2017 року дією тупих предметів, можливо, при викручуванні пальця;
відеозаписом слідчого експерименту, проведеного в присутності понятих 11.10.2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 , під час якого він підтвердив механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень;
висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №290 від 25.10.2017 року, згідно якого у ОСОБА_10 були виявлено ушкодження зв`язувального апарату першого п`ясно фалангового суглобу правої кісті, з обмеженням рухів у суглобі та порушенням функції хватання правої кісті, що спричинено дією тупих предметів, можливо, при викручуванні пальця та могло бути отримане 24 січня 2017 року. Зазначене ушкодження могло бути спричинене і цілком вкладається у механізм, на який вказує потерпілий в ході слідчого експерименту;
рапортом №656 від 24.01.2017 року чергового інспектора Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_60 про те, що він о 10 годині 25 хвилин цієї ж доби прийняв телефонне повідомлення від чергового лікаря Центральної районної лікарні ОСОБА_61 про доставлення ОСОБА_7 . Діагноз: садна на лівій та правій кистях, сліди від ручних браслетів;
листами головного лікаря КУ «Лиманська центральна районна лікарня» №88 від 24.01.2017 року, №376 від 20.03.2017 року та виписним епікризом із медичної карти №315 про те, що ОСОБА_7 був госпіталізований до відділення інтенсивної терапії з діагнозом: гіпертонічний криз (24 липня 2017 року), ускладнений ішемічною атакою, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. Перебував на лікуванні до 10.02.2017 року;
виписним епікризом із медичної карти №3547 КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_7 в період часу з 13 лютого 2017 року до 20 лютого 2017 року проходив стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні зазначеної установи.
Ну думку колегії суддів безпідставними є доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що відносно потерпілого ОСОБА_10 немає однозначних доказів про механізм отримання ним тілесних ушкоджень, оскільки з показань голови експертної комісії експерта ОСОБА_59 вбачається те, що виявлений у потерпілого розрив зв`язкового апарату пальця кисті руки відбувся не в результаті хвороби, а внаслідок травмуючої дії. На те, що зазначені тілесні ушкодження потерпілий міг отримати під час конфлікту з обвинувачений вказують і висновки комісійної судово-медичної експертизи №23 від 27.02.2017 року та додаткової комісійної судово-медичної експертизи №290 від 25.10.2017 року, які проведені компетентними особами за установленою процедурою та у визначений процесуальний спосіб, що не заперечується самим апелянтом.
Крім того, для роз`яснення висновків експертизи в судовому засіданні був допитаний судовий експерт, який надав відповіді на всі поставлені запитання. Процесуальних порушень при його допиті в суді колегія суддів не вбачає.
Зважаючи на викладене є неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність не призначення у даному кримінальному провадженні повторної комісійної судово медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_10 .
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий та свідки обвинувачення надавали суду неправдиві показання на прохання ОСОБА_21 , у якого з ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки, оскільки як потерпілі, так і свідки, кожен окремо, будучи обізнаними з відповідними правами та обов`язками, приведеними в суді до присяги, попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, узгоджено пояснили про механізм вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_10 .
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком виправдано не взяв до уваги, показання свідків ОСОБА_62 , ОСОБА_63 та ОСОБА_36 про нібито непричетність обвинуваченого до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки свідок ОСОБА_36 взагалі не був очевидцем подій, а показаннями інших свідків спростовуються вищевказаними показаннями потерпілого, свідків та письмовими матеріалами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Що стосується наданих сторонню захисту листа голови Лиманської районної ради Одеської області №01-10/20 від 17.01.2017 року про те, що голова та головний бухгалтер Трояндівської сільської ради були запрошені на 10 годину 24.01.2017 року на співбесіду з питань призначення фінансування з бюджету розвитку відповідного району у 2017 році; консультативного висновку лікаря невропатолога, нейрохірурга від 31.01.2017 року, про те, що у ОСОБА_7 діагностовано низку захворювань кардіологічного характеру, остеохондроз хребта, а також травму голови; письмового звернення голови Трояндівської сільської ради Лиманського району Одеської області №02/СР-11-49 від 01.02.2017 року, яким повідомляється прокурору Одеської області про факт затримання співробітниками поліції ОСОБА_7 24.01.2017 року із застосуванням кайданок, доставлення до Лиманського ВП та наступного насильства з боку правоохоронців; - письмових скарг ОСОБА_7 від 02.09.2021 року, якими повідомляється керівнику місцевої прокуратури та голові Лиманської районної ради Одеської області про факт прибуття ОСОБА_10 та інших осіб 23.11.2017 року до голови Трояндівської сільради з вимогою підписання паперів невідомого змісту та скарг ОСОБА_7 на можливе застосування до нього фізичного насильства з боку правоохоронців, як вірно зазначено судом першої інстанції, вони потребують окремої перевірки з наданням їм відповідної правової оцінки правової оцінки, поза межами даного кримінального провадження.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що не визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене і рахує, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі докази по провадженню, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень. Ці докази ретельно досліджені та покладені в основу ухваленого по справі обвинувального вироку.
На думку колегії суддів неспроможними є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 369, 373, 337 КПК України, визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, та виключив із обсягу доведеного обвинувачення як зайво вмінену ч. 2 ст. 342 КК України, тим самим, вийшов за межі наданих повноважень та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11.07. 2019 року у справі №688/1521/17 сформовано наступну правову позицію, що опір, погроза насильством або насильство, застосовані до представника правоохоронного органу, що об`єднані єдиним умислом, вчинені безпосередньо після погрози вчинити такі дії стосовно одного й того ж потерпілого (потерпілих), є випадком переростання менш небезпечного кримінального правопорушення в більш небезпечне та утворюють одне кримінально - карне діяння і не потребують додаткової кваліфікації за ч.2 ст.342 КК України, ч.2 ст.345 КК України, а тому дії винної особи слід кваліфікувати лише за ст.345 цього ж кодексу.
З урахуванням сукупності викладеного та конкретного обсягу вміненого обвинувачення, суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про те, що близько 08 години 50 хвилин 24 січня 2017 року ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з будівлею Трояндівської сільської ради, розташованої за адресою: Одеська обл., Лиманський район (в даний час Одеський район), с. Трояндове, вул. Миру,4, з метою створення перешкод працівникам Лиманського відділу поліції ГУНП в Одеській області - начальнику сектору превенції ОСОБА_10 , оперуповноваженому сектору кримінального розшуку ОСОБА_13 , заступнику начальника сектору превенції ОСОБА_14 та дільничному офіцеру поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виконати, відповідно до положень ст.143 КПК України та ст.23 Закону України «Про національну поліцію», ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 січня 2017 року у справі №504/182/17 про примусовий привід підозрюваного за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_7 до слідчого СВ зазначеного відділу поліції ОСОБА_17 на 10 годину 00 хвилин 24 січня 2017 року до кабінету №20, буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, відштовхнув зазначених правоохоронців від себе та намагався покинути місце події.
З метою подолання вказаного опору, при застосуванні до нього заходів фізичного впливу у вигляді спроби заведення рук за спину, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 під час виконання останнім своїх службових обов`язків, схопив своєю лівою рукою великий палець правої кисті потерпілого та вивернув його в інший бік, чим спричинив тому середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді ушкодження зв`язувального апарату першого п`ясно фалангового суглобу правої кісті, з обмеженням рухів у суглобі та порушенням функції хватання правої кісті, що потягло тривалий розлад здоров`я понад 21 день та могло бути спричинено 24 січня 2017 року при викручуванні пальця.
З огляду на викладене, судом першої інстанції зазначені дії ОСОБА_7 , суд кваліфікував за ч. 2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та виключив з обсягу доведеного обвинувачення вмінене ОСОБА_7 органом досудового розслідування діяння у вигляді опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, кваліфіковане за ознаками ч.2 ст.342 КК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Оцінюючи доводи клопотання захисника про скасування вироку та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років минуло три роки.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України за вчинення якого, передбачене максимальне покарання у виді на строк три роки, обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинене 17.06.2016 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України 24.01.2017 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000014 від 13.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, які вчинені ним з кінця грудня 2018 року по 14 лютого 2019 року.

Зважаючи на те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України, відноситься до категорії тяжких, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із перебігом строків давності, передбачених ч. 3 ст. 49 КК України.

Разом з тим, на теперішній час розгляд кримінального провадження №0000014 від 13.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, у суд не завершено, рішення по суті по судом не ухвалювалось.

Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Отже, на день ухвалення судом першої інстанції відносно обвинувального ОСОБА_7 обвинувального вироку за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення.
Вказане узгоджується також з позицією, яка викладена в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 204/2626/21 та Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18.

Будь яких порушень, в розумінні п. 2 ст. 49 КК України, які б свідчили про ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду з матеріалів провадження не вбачається. Перебування обвинуваченого ОСОБА_7 на лікарняних, що ставало причиною зупинення провадження, не може свідчити про його ухилення від досудового розслідування або суду.

Однак, суд першої інстанції неправильно застосував закон України по кримінальну відповідальність, не застосував закон, який підлягав застосуванню та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
За правилами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Зважаючи на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були остаточно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України; строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України вже спливли на час постановлення рішення судом першої інстанції, ОСОБА_7 в ході апеляційного провадження не заперечував проти закриття кримінального провадження з цих підстав, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення цих злочинів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За змістом ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, однак натомість він може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, оскаржений вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , скасувати й звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КК України закрити, у зв`язку зі спливом строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, залишити без розгляду.
Залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду не перешкоджає потерпілому звернутися з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити часткового.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 345 КК України, скасувати, а провадження відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст.345 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України ,у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , залишити без розгляду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_64 ОСОБА_65 ОСОБА_66