Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
196/282/21: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту; Незаконне заволодіння транпортним засобом.
Надіслано судом: 14.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 02.02.2023
Результат оскарження 05.07.2023 Касаційний кримінальний суд Верховного Суду: скасовано вирок суду апеляційної інстанції з поверненням справи на новий судовий розгляд у суд апеляційної інстанції
Номер судового провадження: 11-кп/803/872/23
ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/872/23 Справа № 196/282/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №00000032 за апеляційною скаргою прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 , поданою на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не засудженого, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України із призначенням покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку на 3 роки та покладенням передбачених ч.1,2 ст.76 КК України процесуальних обов`язків.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений судом у вигляді домашнього арешту.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2021 року, приблизно о 15 годині, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, реалізуючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_8 прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , де відчинив незачинені дверцята припаркованого поряд із будинком автомобіля «Toyota Land Cruiser» НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , використав залишені у замку запалення ключі, запустив двигун та поїхав із місця події, розпорядившись автівкою у подальшому на власний розсуд.

Діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду у розмірі 346544,71 грн.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у частині призначеного ОСОБА_8 основного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців без конфіскації майна. У іншій частині вирок просить залишити без змін.

Апелянт вважає, що суд, застосовуючи положення ст.69 КК України, належним чином своє рішення не мотивував, а обмежився лише формальним перерахуванням даних, які характеризують особу засудженого і обставини, які пом`якшують покарання. На думку прокурора, суд дійшов хибного висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.289 КК України.

Крім того, суд першої інстанції не навів жодних нових обставин крім тих, які що були підставою для застосування ст.69 КК України і, крім того, застосував і вимоги ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання із іспитовим строком не зазначивши, у свою чергу, і достатню сукупність інших обставин, які надавали суду таку можливість.

Тобто, судом першої інстанції для застосування положень ст.ст.69,75 КК України ( тобто, двох різних інститутів) були використані одні і ті ж обставини, що є, на думку апелянта, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону у частині законності, обгрунтованості і умотивованості судового рішення.

Під час апеляційного розгляду:

-прокурор відділу Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 і просив ухвалити новий вирок із призначенням ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна;

-потерпіла ОСОБА_7 просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

-обвинувачений ОСОБА_8 та йогозахисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження у межах наявних у апеляційних скаргах вимог, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із змісту поданої прокурором апеляційної скарги, ним не оскаржується правильність встановленої та викладеної у вироку суду об`єктивної сторони ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, правильність визначеної судом правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.289 КК України, тому, колегія суддів вирок суду у цій частині не переглядає.

Переглядаючи вирок суду щодо ОСОБА_8 у частині оскарженого стороною обвинувачення допущеного судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час призначення покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із змісту вироку, суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_8 покарання відповідно до ст.65 КК України зазначив, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, але, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані матеріальні збитки і потерпіла ОСОБА_7 не наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченому.

Ця сукупність обставин покладена судом першої інстанції як підстава для рішення про: 1)незастосування до ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, 2) про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто, нижче від найнижчої межі покарання за санкцією ч.3 ст.289 КК України,3) про можливість звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України із випробуванням.

Тобто, як слушно зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор, суд використав одні і ті ж підстави при застосуванні двох різних інституів, не навівши достатні, належним чином умотивовані висновки для такого рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Разом з цим, п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання, із ухваленням нового вироку у цій частині.

При призначенні ОСОБА_8 покарання колегія суддів враховує, що той вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких; ОСОБА_8 раніше не був засудженим і здійснив дії по відшкодуванню завданого злочином матеріального збитку, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 під час розгляду справи у суді як першої, так і апеляційної інстанції не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття ОСОБА_8 у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та визнання винуватості

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення ним кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно встановив та врахував наявність сукупності обставин, які дають підставу для призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України, а саме: документально підтверджена обставина наявності у ОСОБА_8 батьків похилого віку, які страждають тяжкими хворобами та потребують постійного стороннього догляду, думка потерпілої ОСОБА_7 щодо можливості звільнення її сусіда ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, позитивна побутова характеристика обвинуваченого.

У той же час підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407,418, 419,420 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.289 КК України скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч.3 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, без конфіскації належного йому майна.

Початок строку відбування призначеного покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 .

У іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції може бути оскаржений сторонами кримінального провадження у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...