ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/259/23 Справа № 487/2256/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

07 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0005689 за апеляційними скаргами прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаїв, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: - 29.12.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.187 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.04.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; - за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколєва від 29.12.2011 року, переглянутого 16.04.2015 року Миколаївським районним судом Миколаївської області, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців.

Не погодившись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 та ухвалення вироку щодо нього, з призначенням ОСОБА_8 покарання: - за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років; - за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.12.2011 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років; в іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 18.11.2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року законної сили.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема з Херсонського апеляційного суду до Дніпровського апеляційного суду.

23 вересня 2022 року до Дніпровського апеляційного суду надійшли матеріали вищевказаного кримінального провадження, однак колегія суддів позбавлена можливості по суті розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , у зв`язку із не встановленням місцезнаходження обвинуваченого, з огляду на вимоги апеляційної скарги прокурора.

До Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки обвинувачений більше 6 років перебуває під вартою.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в України було запроваджено воєнний стан.

Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року зі змінами до нього, рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року, а також листа Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» суди, здійснюючи правосуддя в умовах воєнного стану, мають зважати на те, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України.

З листа Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 01.02.2023 року № 6/6/3-134 вбачається, що ОСОБА_8 тримався в секторі для тримання осіб, взятих під варту ДУ "Північна виправна колонія №90", однак після відступу окупаційних військ було виявлено відсутність в установах Державної кримінально-виконавчої служби України в Херсонській області засуджених та осіб, взятих під варту. Станом на 01.02.2023 року в Управлінні забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту відсутня інформація про теперішнє місце перебування ОСОБА_8 , в тому числі відсутня жодна офіційна інформація щодо переведення його до іншої установи виконання покарань (а.п. 247 т.4).

Враховуючи об`єктивні обставини, а саме, що місце перебування обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено, введення воєнного стану в країні, колегія суддів вважає, що як виняток, можна допустити розгляд клопотання захисника без участі обвинуваченого для дотримання розумних строків судового розгляду, проти чого не заперечували захисник та прокурор.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав клопотання та просив його задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення клопотання захисника, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, яке спричинило смерть потерпілого, при цьому ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні злочину в період дострокового звільнення від відбуття покарання, офіційно не працює, а тому не відпали ризики, визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас колегією суддів враховується те, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, а саме з 01.02.2017 року, відповідно до вироку суду ОСОБА_8 на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців, при цьому обвинуваченому зараховано в строк відбуття покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 01.02.2017 року по день набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що свідчить про те, що ОСОБА_8 відбув призначене йому судом першої інстанції покарання.

Крім того, стороною обвинувачення в судовому засіданні не спростовано доводів захисника про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема такий як особисте зобов`язання, здатний забезпечити в належному обсязі виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Подання прокурором апеляційної скарги на погіршення становища обвинуваченого не є підставою для подальшого тримання під вартою особи, щодо якої отримано відомості, відповідно до яких відсутня офіційна інформація щодо місця перебування ОСОБА_8 на час розгляду клопотання.

Також колегія суддів враховує те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути вказане кримінальне провадження по суті, оскільки прокурор в апеляційній скарзі просить погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_8 , окрім того, постановою Верховного Суду від 22.09.2020 року касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора - задоволено частково, а вирок Миколаївського апеляційного суду від 17.01.2020 року, яким вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.11.2018 року в частині призначеного покарання скасовано і постановлено свій вирок, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років - скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

При цьому, суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідність проведення судово-психологічної експертизи та на неконкретність формулювання обвинувачення за ст.263 КК України. Виконати вимоги постанови Верховного Суду неможливо, оскільки експертною установою відмовлено у проведенні експертизи за відсутністю обвинуваченого, а тому подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо якого не встановлено місце перебування, може перевищити строк покарання, який просив призначити прокурор в суді касаційної інстанції, а саме: - за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років 9 місяців.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що для забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», у рішенні ЄСПЛ від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», - «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги наявність введеного на території України воєнного стану, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що клопотання захисника необхідно задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 06 травня 2023 року, яке полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Разом з цим, обов`язок щодо виконання ухвали суду про звільнення ОСОБА_8 з-під варти покладається на Державну кримінально-виконавчу службу України, оскільки місце перебування обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено.

Керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 06 травня 2023 року такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою на визначений час;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти.

Копію ухвали направити на виконання до Державної кримінально-виконавчої служби України для звільнення ОСОБА_8 з-під варти.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних керівників в кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4