Справа № 287/499/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000023 від 20.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олевськ, Житомирської області, громадянина України, українця, освіта середня, неодруженого, працює оператором СК "Suport UA", зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 19.01.2019 року близько о 22 год. 15 хв. ОСОБА_7 рухався по вулиці Промисловій, м. Олевськ, Житомирської області, в напрямку с. Варварівка, Олевського району. Перебуваючи навпроти кафе - бару «Хуторок», який розміщений по вул. Промисловій, 53, що в м. Олевську, Житомирської області, по вищевказаній вулиці назустріч йому рухалися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В момент, коли вказані громадяни розминалися в процесі руху, ОСОБА_7 не розрахував дистанцію та зіштовхнувся з ОСОБА_9 , внаслідок чого між даними особами виник словесний конфлікт. В подальшому на місце конфлікту, наряду з іншими особами, на виклик ОСОБА_9 , прибули ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . В процесі сварки, у ОСОБА_7 , винник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , за допомогою розкладного ножа типу «Метелик», якого дістав з кишені куртки та тримав в правій руці на момент сварки, наніс один удар в область спини ОСОБА_4 , в результаті заподіяв останньому, відповідно до висновку експерта № 28 від 29.01.2019 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої різаної рани поперекової ділянки зліва, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`ю, після чого наніс один удар в область спини ОСОБА_5 , в результаті чого заподіяв останньому, відповідно до висновку експерта № 39 від 20.02.2019, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої частини грудної клітини в ділянці 6-го міжребір'я, яке супроводжувалося лівобічним гемо пневмотораксом та підшкірною емфіземою, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та за ч.2 ст.125КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на ст. 5, 125, 12, 49 КК України (у чинній редакції) заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням його за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, так як ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, вчиненого 19.01.2019 року, однак фактично на час розгляду кримінального провадження скоїв кримінальний проступок.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання обвинуваченого, та вважає, що для задоволення даного клопотання наявні всі підстави.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, шкода відшкодована, претензій до обвинуваченого не має.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про задоволення клопотання обвинуваченого з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , вчинено 19.01.2019 року.

Тому, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України (у редакції станом на момент вчинення), у якому обвинувачується ОСОБА_7 , згідно ст. 12 КК України (у редакції станом на момент вчинення) є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене основне покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України (у чинній редакції), згідно ст. 12 (у чинній редакції) на момент розгляду справи у суді є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Оскільки порівняльний аналіз положень ст.ст. 12, 49, ч.2 ст. 125 КК України свідчить про те, що чинна редакція Закону на момент розгляду справи у судовому засіданні покращує становище обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати правові норми Кримінального Закону в чинній редакції на момент розгляду справи у суді, застосувавши ст.5 КК України та ч.2 ст.12 КК України, згідно якої кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинене, тобто, згідно обвинувального акту 19.01.2019 року.

З дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення станом на день розгляду справи у суді 15.03.2023 року пройшло більше 3 років, що є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за п.2 ч.1 ст.49 КК України (у чинній редакції).

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження: досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

Суд вважає обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України в чинній редакції фактичним обвинуваченням у скоєнні кримінального проступку на момент розгляду справи судом.

Слід зазначити, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Окрім цього, у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст.49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого з огляду на те, що кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України (в чинній редакції), за яким обвинувачується ОСОБА_7 , є кримінальним проступком, та з моменту його скоєння минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, у розумінні ст.49 КК України, не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України (в чинній редакції) є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід задовольнити клопотання обвинуваченого та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України (в чинній редакції) на підставі п. 2 ч.1 ст.49 КК України (в чинній редакції), закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.2 ст. 125 КК України (в чинній редакції).

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Цивільний позов не заявлений.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі ст.ст. 5, 12, п.2 ч.1 ст.49, ч.2 ст. 125 КК України, керуючись ст.ст. 284, 288, 314, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України (в чинній редакції) у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України (в чинній редакції) на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України (в чинній редакції), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України (у чинній редакції) - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особами, які не були присутніми під час оголошення ухвали у той же строк після отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1