Справа № 216/1736/20
Провадження № 1-кп/216/243/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області об`єднане кримінальне провадження за № 0001725, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2020 року та за № 0000020, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2022 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Кривого Рога Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна загально середня, учня 3-го курсу ДПТНЗ «Міжрегіональний центр перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців», офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого:

-30.03.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за
ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75,
76 КК України відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, покарання не відбуте;
за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, маючи непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість в період іспитового строку за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2021, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив умисний корисливий тяжкий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 13 грудня 2021 року приблизно о 19:30 годин, більш точного часу не встановлено, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Зірка», що розташований по вул. Всебратське-2 у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив припаркований біля гаражного приміщення № 15/2 автомобіль «RENAULT TRAFIC», державний номер НОМЕР_1 . В цей час на місці у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище.

Далі, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно з корисливих мотивів щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, відкрив пасажирські передні двері, котрі були незамкнені на замок, таємно проник до вищевказаного автомобіля, таким чином проник у сховище, звідки викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_2 , а саме: мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Redmi Note4» 3/32 Gb

імей1: НОМЕР_2 та імей2: НОМЕР_3 , бувший у використані вартістю 1400 гривня 00 копійок (одна тисяча чотириста грн. 00 коп.).

Після чого, ОСОБА_3 , утримуючи при собі зазначене викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди у розмірі 1400 гривня 00 копійок (одна тисяча чотириста грн. 00 коп.).

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в порушення вимог Постанови ВРУ «Про право власності на окремі види майна» і Додатку №2 до цієї Постанови від 17.06.1992 р., Наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1993 №706 «Про порядок продажу, придбання, реєстрації, обліку, зберігання і застосування спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії», 29.10.2020 року о першій половині дня в ранній час доби знаходячись поблизу «занедбаного» колишнього до шкільного дитячого навчального закладу, що розташований по вул. Верхоянській у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, переслідуючи умисел на незаконне придбання холодної зброї, знайшов в кущах та взяв, тим самим придбав предмет, виготовлений саморобним способом за типом кастетів, після чого, переслідуючи умисел на незаконне носіння кастету, діючи умисно та незаконно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що знайдений ним предмет є холодною зброєю, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на носіння кастету без передбаченого законом дозволу, привласнив його та незаконно носив при собі до моменту його вилучення працівниками поліції, а саме до 29.10.2020 р.

29.10.2020 року в період часу з 11 год. 59 хв. до 12 год. 08 хв. неподалік «занедбаного» колишнього дитячого навчального закладу, розташованого по вул. Верхоянській, буд. 32, що на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, у присутності двох понятих чоловічої статті на законну вимогу працівників поліції із правої зовнішньої куртки одягненої на ньому, ОСОБА_3 надав предмет, який згідно висновку експерта № 19/104-17/1/1964 від 10.11.2020 року є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме - кастетом, виготовленим промисловим способом, який ОСОБА_3 носив при собі без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених кримінальних правопорушень визнав частково, а саме в частині носіння кастету без передбаченого законом дозволу та таємного викрадення чужого майна, однак заперечив, що здійснив проникнення до автомобілю та вважає, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення в сховище, передбачена ч. 3 ст. 185 КК України.
Також в судовому засіданні під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він 13.12.2021, в який час доби не пам`ятає, проходив по території гаражного кооперативу «Зірка», що знаходиться по вул. Всебратске -2 в м. Кривому Розі та побачив, що двері автомобілю були привідкриті настільки, що він це помітив знаходячись на зазначеній відстані від автомобіля. Підійшовши до автомобіля він довідчинив двері та здійснив крадіжку. Зазначає, що машина була не зачинена на замок та двері були до кінця не закриті, тому він відкрив двері рукою, майно знаходилося на торпеді. Потім він повернув технічний паспорт на автомобіль власнику шляхом розміщення його на дошці оголошень в гаражному кооперативі. Щиро кається, вибачився перед потерпілим та викрадене майно йому повернув повністю.
Так, потерпілий ОСОБА_2 надав суду наступні показання. В грудні 2021 року приблизно о 15-00 год. він приїхав на своїй машині до гаражу, що розташований в гаражному кооперативі «Зірка». В той день з машини Рено «Трафік» в нього викрали документи, гроші (1550 руб.), мобільний телефон, оператор лайф, техпаспорт, банківську карту. Зазначив, що автомобіль він на центральний замок не закривав. Зазначив, що у нього передня пасажирська дверцята відкривається на себе, а задня здвигається. Викрадене майно йому було повернуто, матеріальних претензій до обвинуваченого немає, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду, цивільний позов заявляти відмовляється.
Свідок ОСОБА_9 в ході судового засідання пояснив, що ввечері 13 грудня 2021 року сталася подія крадіжки, коли він перебував в гаражі гаражного кооперативу «Зірка» разом з батьком ОСОБА_2 . Зазначив, що двері автомобілю не були закриті на замок, оскільки двері ними відкривались неодноразово. Автомобіль стояв дверми водія до стіни, механічні замки були справні. Також підтвердив, що автомобіль на центральний замок не був закритий. Далі зазначив, що на мобільний телефон прийшло повідомлення про зміну пароля гугл акаунта. На той час батько користувався цим телефоном, телефон був в автомобілі, коли пішов його шукати, виявили, що телефон зник.
Окрім повного визнання вини ОСОБА_3 у кримінальному правопорушенні передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України за епізодом носіння кастету без передбаченого законом дозволу, його винуватість у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення також підтверджується: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001725 (т. 2 м.к.п. а.с. 1-2); протоколом огляду місця події від 29.10.2020 року з лазерним диском зчитування з місця події, оглянутого в судовому засіданні (т.2 м.к.п. а.с. 24), постановою про визнання речового доказу від 02.11.2022 року та доручення його до матеріалів кримінального провадження (т. 2 м.к.п.а.с. 24); висновком експерта № 19/104-17/1/1964 (т.2 м.к.п а.с. 29-31); характеризуючими матеріалами на ОСОБА_3 (т. 2 м.к.п. а.с. 45-56) наявними у матеріалах кримінального провадження та досліджених судом, під час судового розгляду.

Крім зізнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_3 за епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжка), його вина підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами в їх сукупності, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000020 (т. 3 м.к.п. а.с. 1); протоколом прийняття заяви від ОСОБА_2 про вчинене кримінального правопорушення (т. 3 м.к.п. а.с. 8); заявою від ОСОБА_2 на дозвіл огляду автомобіля (т. 3 м.к.п. а.с. 10); протоколом огляду від 07.01.2022 року з фототаблицею (т. 3 м.к.п. а.с. 19-20), додатку товарного чеку щодо купівлі мобільного телефону (т. 3 м.к.п. а.с. 29), протоколом огляду предмета від 17.01.2022 року (т. 3 м.к.п.а.с. 40), постановою про визнання речового доказу та доручення до матеріалів кримінального провадження (т. 3 м.к.п.а.с. 43); висновком судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/104-22/1664- ТВ від 19.01.2022 року (т. 3 м.к.п.а.с. 48-51); розпискою потерпілого ОСОБА_2 (т. 3 м.к.п.а.с. 55), характеризуючими матеріалами на ОСОБА_3 (м.к.п. а.с. 58-67) та оглянутого в судовому засіданні відеозапису слідчої дії на лазерному диску слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 від 26.01.2022 щодо злочину, який мав місце 13.12.2021 року в ГК «Зірка» по вул. Всебратське-2 в м. Кривому Розі (т. 3 а.с. 83-87).
Аналізуючи досліджені докази, суд вважає їх належними та допустимими, в тому числі й виходячи з того, що стороною захисту їх належність та допустимість під сумнів не ставилась.
Показання потерпілого та свідка суд вважає логічними, щирими та послідовними, а також такими, що узгоджуються з письмовими доказами у справі та такими, що відповідають показанням обвинуваченого з приводу здійснення ним таємного викрадення майна потерпілого.
Однак щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до наступного висновку.
Так за інкримінованому йому злочинному діянні, сторона обвинувачення кваліфікувала його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, тобто за ч. 3 ст.185 КК України.
Згідно з висновком Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові № 51-5932км19 від 17 березня 2020 року, «салони та/або багажні відділення автомобілів, можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з їх конструктивних особливостей, наявності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем). При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, де пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, яке включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище» (ч. 3 ст. 185 КК України), належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення ст. 91-94 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази відповідній оцінці.
Однак як вбачається зі змісту обвинувального акту, який не змінювався прокурором під час судового розгляду, крадіжку майна потерпілого ОСОБА_2 було вчинено ОСОБА_3 із салону автомобіля марки RENAULT, моделі «TRAFIC» через незамкнені на замок двері, що дає підстави суду вважати, що доступ до автомобілю був вільний, тобто за відсутності пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб.
Крім того, з показань самого потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_9 наданих в судовому засіданні щодо обставин викрадення майна з автомобіля, який був не замкнений слідує, що в день викрадення майна з автомобілю, пасажирські дверцята автомобіля були не зачинені. І як зазначив свідок ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні, двері автомобіля відкривались ними неодноразово, відсутня була необхідність закривати їх на центральний замок, тому дослідивши покази потерпілого та свідка суд дійшов висновку, що крадіжка з автомобілю відбулась шляхом вільного доступу, тобто в діях ОСОБА_3 відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення в сховище, тобто автомобіль.
Аналогічна позиція викладена в постанові ВС/ВП № 569/1111/16-к від 18.04.2018), з якої вбачається, що наявність вільного доступу до приміщення при вчиненні злочинів проти власності унеможливлює застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у приміщення».
У постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати:
1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти;
2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
Наявність режиму вільного доступу до приміщення або сховища свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення або сховище з умислом заволодіти чужим майном.
Відтак суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за епізодом 13.12.2021 крадіжки з автомобілю через незакриті до кінця пасажирські передні двері, котрі були незамкнені на замок, як таємне викрадення чужого майна, тобто за ч. 1 ст. 185 КК України.
Тому суд приймає до уваги доводи сторони захисту, який наполягав на відкритому доступі до автомобілю, оскільки будь - яких даних, що в момент викрадення майна в обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу закритого доступу до вказаного автомобілю, суду надано не було. Також стороною обвинувачення не було надано суду й даних, підтвердженими належними доказами з приводу того, що ОСОБА_3 розумів складність потрапляння до автомобілю, тому готуючи крадіжку, тривалий час спостерігав за входом чи вжив низку заходів щодо забезпечення можливості свого проникнення, тощо.
Всі зазначені вище докази суд визнає належними та допустимими, які в своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого в тій частині, що визнані судом достовірними, показання потерпілого та свідків, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.
При цьому суд також приймає до уваги, що будь - яких вагомих, достовірних доказів, які дають підстави сумніватися в доведеності вини обвинуваченого, судом не здобуто.
За таких обставин суд вважає, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 185 КК України за ознакою: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та в діях ОСОБА_3 міститься склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України за ознакакою: носіння кастету без передбаченого законом дозволу.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім цього, суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які кримінальний закон відносить до кримінального проступку та нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 2. ст. 263 КК України), а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.
Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що за місцем проживання скарг на останнього не надходило, надану т.в.о. директором ТОВ «ДИВОБУД» побутову характеристику на ОСОБА_3 суд приймає як задовільну (т.2 м.к.п. а.с. 65), обвинувачений не перебував на обліку у лікаря - нарколога (т.3 а.с. м.к.п. 61), однак звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 2004 року з приводу порушення мовленнєвого розвитку, з 2008 року за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався (а.с. м.к.п. 62), раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, вчинив злочин в період відбування іспитового строку, фактично таким чином на шлях виправлення не став, а продовжив злочинну діяльність, офіційно не працюючий, не одружений, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майнову шкоду обвинувачений відшкодував шляхом повернення викраденого майна.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для призначення йому покарання не пов`язаного з обмеженням волі, а також для застосування до нього ст. ст. 69 та 75 КК України та вважає, з урахуванням конкретних обставин справи, за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкцій, передбачених ч. 1. ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 263 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Також зважаючи на те, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 у справі № 216/1596/21 ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, однак після постановлення вказаного вироку було встановлено, що ОСОБА_3 винний ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення зазначеного вироку, тому покарання призначається з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.
Окрім того, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, вважає, необхідним застосувати йому покарання у виді обмеження волі та визначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 року.
Питання речових доказів, вирішується у відповідності до положень ст. ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді застави щодо обвинуваченого ОСОБА_3 залишити в силі до вступу вироку в законну силу.
В строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 27.01.2022 року по 07.10.2022 року включно день за день.
Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню суд вирішує на підставі ст.ст. 118-124 КПК України.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч.2 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_3 , покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначених за вирокомЦентрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 року та даним вироком, визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до даного покарання частково приєднати засудженому ОСОБА_3 невідбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021 року та визначити йому для відбування остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити, застава.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 27 січня 2022 року. В строк відбуття покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 27.01.2022 по 07.10.2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню № 0000020 на користь держави у розмірі 686,48 грн. (шістсот вісімдесят шість гривень сорок вісім копійок) та витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню № 0001725 на користь держави у розмірі 1307,60 грн. (одна тисяча триста сім гривень шістдесят копійок).

Речовий доказ кастет, який відповідно до постанови про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню № 0001725 від 29.10.2020 року, що знаходиться в сейф-пакеті Експертної служби МВС України № 5225452, у камері зберігання речових доказів КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до квитанції № 462/20-ОР (м.к.п. а.с. 33) знищити.

Речові докази, що знаходяться на зберіганні у потерпілого, відповідно до розписки ОСОБА_2 (т. 3 м.к.п. а.с. 55) залишити останньому.

Матеріали об`єднаного кримінального провадження за № 0000020 № 0001725 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/1736/20 (1-КП/216/243/22).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду,через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні при проголошенні вироку, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1