УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 756/5198/20

провадження № 51-3980ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року щодо нього,

встановив:

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року

ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 296 КК України - на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 194 КК України - на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 зазначеної статті.

Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, та її думка з приводу участі

у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанції при постановленні оскарженого вироку, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування чи зміни.

Крім цього, засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскарженої ухвали від 25 жовтня 2022 року, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.

Натомість, засуджений заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається по суті на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Окрім вказаного, вимоги засудженого ОСОБА_4 про відміну вироку суду першої інстанції, призначення перегляду справи та звільнення від подальшого відбування покарання до повторного розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

До того ж засуджений у прохальній частині скарги не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити з постановленою щодо нього ухвалою апеляційного суду, якою вирок районного суду було залишено без змін, за наслідками розгляду його касаційної скарги.

Крім того, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не вказує чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Також, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3