Провадження № 11-кп/4823/619/22
Категорія - тримання під вартою Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим триманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали встановлено до 08 січня 2023 року. Визначено розмір застави в сумі 52000 (п`ятдесят дві тисячі) грн.

Суд першої інстанції дійшовши до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мотивуючи рішення тим, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, з урахуванням конкретних обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, його особи, майнового та сімейного стану, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість визначення застави, що буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокатом ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , було подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить скасувати судове рішення та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини з наступних підстав. Переконаний, що слідчий суддя не навів мотивів про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Звертає увагу на той факт, що обвинувачений ніде не працює, проте судом в якості альтернативного запобіжного заходу визначено заставу, що суперечить рішенню ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», з якого слідує, що суду не вжили заходів для того, щоб надати заявнику реальну можливість використати своє право на внесення застави, чи порушили ст. 5 Конвенції.

На адресу апеляційного суду від прокурора у кримінальному провадженні надійшла заява про розгляд апеляційної скарги захисника у справі щодо ОСОБА_6 у письмовому провадженні. При цьому, сама апеляційна скарга не містить вимоги про участь сторони захисту у розгляді вказаної скарги.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.4 ст.422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Так, в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.10.2022 ОСОБА_6 оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання обвинуваченого.

Згідно протоколу затримання особи за ухвалою суду 09.11.2022 об 11 год. 50 хв. обвинуваченого ОСОБА_6 затримано на підставі зазначеної ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Відтак, апеляційний суд вважає, що ключовими питаннями які підлягають вирішенню є встановлення чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу.

Перевіряючи твердження адвоката про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд виходить з того, що у даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі і відомості щодо особи, а також його перебування у розшуку, колегія суддів прийшла до висновку, що в інший спосіб, а саме шляхом застосування до останнього альтернативного запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту не можливо запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Проаналізувавши мотивувальну частину судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до однозначного висновку, що в контексті встановлених обставин судом розглянута можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Що стосується покликання захисника про безпідставність визначення обвинуваченому, який не працює, розміру застави, то колегія суддів виходить з наступного.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення застави, на переконання апеляційного суду, судом враховані всі конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, а відтак і обґрунтовують визначення застави.

Більше того, в абзаці 2 ч.4 ст.182 КПК України, зазначено, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Крім того, запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Таким чином, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 409-411, 419, ст.422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим триманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4