Дата документу 14.03.2023 Справа № 315/1218/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/336/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №315/1218/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тарасівка Оріхівського району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15.05.2020 року близько 11 год. 30 хв., знаходячись на узбіччі дороги, напроти магазину «Для всіх 3», який розташований по вул.Великій, 410 у м.Гуляйполі Запорізької області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , знаходячись безпосередньо навпроти останнього, наніс йому один удар кулаком правої руки в область голови. Від нанесеного удару ОСОБА_9 впав на узбіччя дороги. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, почергово наніс ОСОБА_9 , який лежав на узбіччі дороги, один удар кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в область голови. Своїми умисними діями ОСОБА_8 в результаті побиття ОСОБА_9 спричинив йому тілесні ушкодження у виді набряків м`яких тканин, синців та садна на голові, які згідно висновку експерта №120 від 19.02.2020 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження. Йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати, кримінальне провадження закрити, а позов потерпілого залишити без задоволення. Свої вимоги захисник мотивував тим, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 є недоведеною, а в основу вироку судом покладено недопустимі докази. Обвинувачений пояснював суду, що у нього дійсно був словесний конфлікт з потерпілим, в ході якого потерпілий обхопивши обвинуваченого руками, повалив його на землю, при цьому коли вони разом падали, потерпілий вдарився головою (обличчям) об ноги обвинуваченого. Проте суд не приділив цій обставині ніякої уваги, незважаючи на те, що дана обставина має істотне значення для вирішення справи, оскільки потерпілий міг сам собі спричинити тілесні ушкодження через необережність своїх дій, що не суперечить висновкам судово-медичної експертизи №120. Крім того, жоден свідок не підтвердив, що тілесні ушкодження, які мали місце у потерпілого, йому спричинив саме обвинувачений. З огляду на недоведеність вини ОСОБА_8 не підлягав задоволенню і цивільний позов потерпілого.

Крім того, від захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на адресу Запорізького апеляційного суду надійшли клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в передбаченому ч.1 ст.286 КПК порядку у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження. Такі клопотання мотивовано тим, що на час апеляційного розгляду провадження з моменту вчинення передбаченого ч.1 ст.125 КК кримінального правопорушення минув встановлений п.1 ч.1 ст. 49 КК дворічний строк та оскаржуваний вирок законної сили не набрав. Обвинувачений зазначив, що не заперечує проти закриття кримінального провадження з наведених вище підстав.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просили розглянути дані клопотання без їх участі, останніх було повідомлено належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Інші учасники судового провадження - потерпілий ОСОБА_9 та його представник - адвокат ОСОБА_10 також були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності кримінального правопорушення внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст.49 КК встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши передбачені ст.284 цього Кодексу обставини, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні передбаченого ч.1 ст.125 КК кримінального правопорушення, яке вчинено 15.05.2020 року. Відповідно до ст.12 КК вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Отже, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено 15.05.2020 року, строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, з огляду на п.1 ч.1 ст.49 КК на час апеляційного розгляду закінчився, то клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню.

Відтак, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю на підставі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. З цих же підстав, на переконання колегії суддів, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Щодо цивільного позову у даному кримінальному провадженні колегія суддів зазначає наступне.

У випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК підставах не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Зазначена вище правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 23.06.2022 року справа №204/2626/21 (провадження №51-5123 км 21).

Таким чином, враховуючи звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги захисника про відсутність допустимих та належних доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 не підлягають вирішенню у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06.12.2021 року справа №521/8873/18 (провадження №51-413кмо21).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення передбаченого ч.1 ст.125 КК України кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов у справі залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4