Дата документу 20.12.2022 Справа № 328/1332/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/1332/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1380/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Токмак Запорізької області, який не працює, не одружений, має середньо-спеціальну освіту, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відео конференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2022 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 27 грудня 2022 року включно, з правом внесення застави в межах 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 396 960 (триста дев`яносто шість тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду першої інстанції, зменшивши суму застави з 160 розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб до гранично допустимого мінімуму, а саме - 80 розмірів прожиткового мінімуму доходів для працездатних осіб, що складає 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень, у національній грошовій одиниці.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною з наступних підстав.

Так, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції з невідомих причин проігнорував та не дослідив обставини про те, що обвинувачений ОСОБА_6 незаконно утримується під вартою в слідчому ізоляторі.

Оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, яка грубо порушує вимоги діючого законодавства в частині законності подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , у в зв`язку з необгрунтованим задоволенням клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Крім цього, визначена судом першої інстанції сума застави є для обвинуваченого невідповідною - занадто великою в період військового стану та інфляції, втратою ним роботи, та тривалим перебуванням у СІЗО.

Згідно з ухвалою суду, 24 жовтня 2022 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Токмацького відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 02 січня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 121 КК України.

Вказане кримінальне провадження перебувало на розгляді Токмацького районного суду Запорізької області.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з урахуванням положень ст.3 Конституції України та на підставі рішення зборів судді Токмацького районного суду від 10 березня 2022 року, Токмацьким районним судом Запорізької області тимчасово зупинено здійснення судочинства.

Згідно розпорядження Верховного Суду №4/0/9-22 від 10 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (із змінами і доповненнями, внесеними розпорядження Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22) територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним суду міста Запоріжжя.

Прокурором в обґрунтування клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, вказано на існування у справі передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків, і неможливістю їх запобігнення іншими запобіжними заходи.

В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання категорично заперечував, оскільки справа не розглядалась протягом тривалого часу, і він 1 рік і 7 місяців безпідставно перебуває під вартою. Вважає, що існування ризиків у справі не підтверджено. Просив обрати йому запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає його цивільна дружина ОСОБА_9 .

Захисник - адвокат ОСОБА_10 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність для цього передбачених законом підстав, і просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі захисника.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.187 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює та не має постійного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальному правопорушенні, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи сторони захисту про те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції з невідомих причин проігнорував та не дослідив обставини про те, що обвинувачений ОСОБА_6 незаконно утримується під вартою в слідчому ізоляторі, не є слушними оскільки перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

Так, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обраний та продовжувався слідчим суддею і судами з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та на підставі наявних ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, яка грубо порушує вимоги діючого законодавства в частині законності подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали.

Більш того, доводи сторони захисту з зазначеного приводу нічим не підтверджені.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Разом з тим, щодо визначеного судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченому ОСОБА_6 на строк, що перевищує 60 днів, визначивши строк дії ухвали до 27 грудня 2022 року включно (замість 26 грудня 2022 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала в цій частині підлягає зміні відповідно до положень ст.ст.407-408 КПК України.

Окрім того, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги сторони захисту про непомірність для обвинуваченого ОСОБА_6 визначеного судом розміру застави, є обґрунтованими з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

На думку колегії суддів, при визначенні вищевказаного розміру застави не враховано майновий стан обвинуваченого.

Такий розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваної ухвали суду на підставі ст.ст.407-408 КПК України та зменшення розміру застави до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2022 року), що складає 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2022 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 27 грудня 2022 року включно, з правом внесення застави, з покладенням певних обов`язків, змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 26 грудня 2022 року включно, та в частині визначення розміру застави, зменшивши цей розмір до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2022 року), що складає 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3