Номер провадження: 11-сс/813/1687/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 10.11.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 про арешт в рамках кримінального провадження №0001260 від 07.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, накладено арешт на квартиру за адресом: АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить ОСОБА_7 та заборонити користування, відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій.

В обґрунтування накладення арешту слідчий суддя вказав, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу, а накладення арешту необхідне з метою забезпечення збереження речових доказів та необхідності проведення експертних досліджень.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 вказує на незаконність ухвали слідчого судді в частині накладення арешту з забороною користування вказаною квартирою, в обґрунтування доводів зауважує про те, що порушено вимоги ч.ч.11, 12 ст.170 КПК України, ст.ст. 317, 319, 379, 382, 383 ЦК України. Апелянт вказує про те, що вказана квартира використовується ОСОБА_7 для проживання і відсутні докази що вона може бути знищена, пошкоджена чи зіпсована.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт вказаної квартири в частині заборони ОСОБА_7 нею користуватись.

Прокурор та адвокат ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

У відповідності до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, про час місце та розгляд були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001260 від 07.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

При проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001260 було встановлено, що група осіб шахрайським шляхом заволоділа майном компанії "Ізанагі ЛТД", а саме квартир за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , на суму близько 21 000 000 грн.

Під час досудового розслідування, квартиру визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказану квартиру з тих підстав, що вказане майно має значення для кримінального провадження, у відповідності до ст. 98 КПК України містить ознаки речового доказу та визнане таким у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Але, за правилами ч. 11 та 12 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Так, за матеріалами кримінального провадження 25.10.2022 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчив договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , згідно якого ТОВ «Тавер Девелопмент» в особі ОСОБА_11 продав квартиру ОСОБА_7 ; 25.10.2022 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчив договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , згідно якого ТОВ «Тавер Девелопмент» в особі ОСОБА_11 продав квартиру ОСОБА_7 ; 25.10.2022 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчив договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , згідно якого ТОВ «Тавер Девелопмент» в особі ОСОБА_11 продав квартиру ОСОБА_7 .

Також, у клопотанні слідчого не наведено доказів, того що незастосування заборони та обмеження користування, майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що на даний час, потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про як заборона користування вказаною квартирою.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Таким чином, на підставі вище зазначеного колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 418, 419, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 10.11.2022 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001260 від 07.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, а саме на квартиру за адресом: АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження, розпорядження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо неї.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4