Провадження 11-кп/824/2791/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого ( в режимі ВКЗ з Київським СІЗО) - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 13.05.2023 включно та визначено заставу в розмірі 3 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 9 394 000 грн. 00 коп. Залишено без задоволення клопотання захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не припинили свого існування, а тому саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігти наявним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначила про те, що прокурором не надано суду будь-яких доказів реального існування заявлених ризиків. Так, що стосується безпідставності наявності існування заявленого прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, захисником зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 з 02.03.2022 перебуває під вартою, і навіть не міг довести, що такий ризик у його поведінці відсутній. Тим, більш ОСОБА_8 має тяжкі захворювання, та невеликі статки, що не дозволяє йому ефективно переховуватися. Посилання на сталі зв`язки в обвинуваченого із представниками спецслужб РФ, також на думку захисту, не дають підстави вважати, що це сприятиме переховуванню від суду, адже Служба безпеки України надійно та ефективно захищає безпеку держави. Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_8 , то захисником указано, що на даний час ОСОБА_8 не обіймає посади, які дозволяють отримувати інформацію від органів влади, а конспіративний засіб зв`язку - мобільний телефон вилучений та є речовим доказом у кримінальному провадженні. За таких обставин обвинувачений не має змоги та навіть бажання продовжувати кримінальне правопорушення, а тому вказаний ризик є надуманим та немає під собою реального підґрунтя. Наявність інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку захисника, є також не доведеним прокурором. Поряд з цим, захисник звернула увагу та сталі соціальні зв`язки обвинуваченого, а також його стан здоров`я, що об`єктивно унеможливлює утримання його під вартою, з огляду на те, що умови утримання обвинуваченого під вартою лише сприятимуть загостренню його хронічних захворювань. Звернуто увагу апелянтом на ту обставину, що перебуваючи в умовах Київського слідчого ізолятора, під час повітряних тривог обвинувачений не має можливості перебувати у безпечному місці, у зв`язку з його відсутню. Також захисник зазначила про те, що визначений розмір застави обвинуваченому є завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого та характеру інкримінованого йому злочину. Просила скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Задовольнити клопотання захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника - прокурор указав на безпідставність доводів захисника, викладених в ній. Зокрема зазначив про те, що ризики, які були встановлені під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду є обґрунтованими, а приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій обвинуваченого, наявність обґрунтованого обвинувачення , суд прийшов до правильного висновку, що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не гарантують того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 не почне переховуватись від суду та не продовжить вчинення злочину. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч.2 ст. 177 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у видітримання під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування даного кримінального провадження та не припинили свого існування на час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу в ході судового провадження. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність подальшого застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів знаходить їх не обґрунтованими.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду. При цьому указаний ризик, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, поставленого йому у вину, а саме надання представникам спецслужб РФ допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а також існування реальної можливості переховуватись враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою, на думку колегії суддів, здатний в повній мірі запобігти можливості обвинуваченого переховуватись від суду та продовжити злочинну діяльність.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо зменшення розміру застави, який був визначений судовими рішеннями, то колегія суддів не знаходить підстав для втручання у судові рішення у цій частині, оскільки захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 таких вимог у апеляційній скарзі заявлено не було. Підстав виходу за межі апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 колегія суддів не знаходить.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність у обвинуваченого дружини, дитини та батьків пенсійного віку не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики.

Посилання захисника в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням тих обставин, що обвинуваченому ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора надається необхідне лікування відповідно до наявних у нього захворювань. Крім того, захисником до суду не надано об`єктивних доказів, які б свідчили про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку зі станом його здоров`я.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Наведене указує на відсутність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 рокущодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 рокупро продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4