Справа №173/429/23
Провадження №1-кс/173/93/2023
У Х В А Л А

іменем України

24 лютого 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2

За участю прокурора ОСОБА_3

Слідчого СВ ВП №3 Камянського РУП ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, будь-яких осіб на утриманні не маючого, раніше на підставі ст.89 КК України не судимого, однак щодо якого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 06.02.2023 року було винесено вирок за ч.4 ст.185 КК України,який ще не набрав законної сили, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 25.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваного ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 25.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на наступне: Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, та в наступному неодноразово продовжено і діє по теперішній час, 22 січня 2023 року, вранці (точний час під час досудового розслідування встановити не вдалось), тобто в період дії воєнного стану, перебуваючи з дозволу власника в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого корисливого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, скориставшись відсутністю уваги власника квартири ОСОБА_7 , та свого знайомого ОСОБА_8 , вийшов на балкон, де виявив та визначив своїм об`єктом незаконного збагачення шуруповерт марки «Startex» на акумуляторі, чорно-зеленого кольору, який взяв із собою за допомогою фізичної сили рук, далі зайшов до кімнати зали, де виявив та визначив об`єктами незаконного збагачення ноутбук марки «HP 650» чорно-сірого кольору та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5 Note» золотистого кольору в голубому силіконовому чохлі, які взяв із собою за допомогою фізичної сили рук. Після чого ОСОБА_5 , цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи при цьому, що своїми діями він вчиняє незаконне, безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, знаходячись в приміщенні квартири, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає з метою реалізації вказаного умислу за допомогою фізичної сили рук виніс шуруповерт марки «Startex» на акумуляторі, чорно-зеленого кольору, ноутбук марки «HP 650» чорно-сірого кольору та мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 5 Note» золотистого кольору в голубому силіконовому чохлі за межі квартири потерпілого та залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 639/23 від 07.02.2023р., заподіяно матеріального збитку на загальну суму 10565 грн. (десять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять гривень.), в цінах діючих на момент скоєння злочину.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися в умисному, таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені в повторно, в умовах воєнного стану кваліфікуються за ч. 4 ст.185 КК України.

24.02.2023 року ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

-даними протоколу огляду місця події від 24.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого в кухонній кімнаті було виявлено одну пляшку з під горілки на поверхні якої було виявлено та вилучено один слід папілярних ліній руки та було відображене місце вчинення злочину;

-висновком судової трасологічної експертизи №СЕ-19/104-23/5371-Д від 10.02.2023 згідно якого слід папілярного узору пальця руки вилучений з пляшки з під горілки в ході огляду квартири АДРЕСА_3 залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_5 ;

-даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_8 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ;

-даними протоколу допиту свідка ОСОБА_12 ;

-даними протоколу впізнання особи за фотознімками, від 02.02.2023 р., у ході якого свідок ОСОБА_9 упізнав ОСОБА_5 , як особу, у якого він придбав шуруповерт;

-даними протоколу впізнання особи за фотознімками, від 02.02.2023 р., у ході якого свідок ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_5 , як особу, у якого він придбав пилосос;

-даними протоколу впізнання особи за фотознімками, від 06.02.2023 р., у ході якого потерпілий ОСОБА_7 упізнав ОСОБА_5 , як особу, яка перебувала в нього вдома, після уходу якого він виявив відсутність належних йому речей;

- даними протоколу впізнання особи за фотознімками, від 08.02.2023 р., у ході якого свідок ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_5 , як особу, у якого він придбав ноутбук;

-даними протоколу впізнання особи за фотознімками, від 09.02.2023 р., у ході якого свідок ОСОБА_12 упізнав ОСОБА_5 , як особу, у якого він придбав мобільний телефон;

- даними допиту підозрюваного ОСОБА_5 , який надав покази згідно пред`явленої йому підозри.

Обґрунтовуючи матеріали клопотання слідчий приходить до висновку, про доцільність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення останнього кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років та іншого альтернативного покарання не передбачено.

Окрім того, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення повторно, в період воєнного стану, перебуваючи на волі та усвідомлюючи факт невідворотності покарання за вчинений злочин у вигляді позбавлення волі, може переховуватись від органу слідства та суду. Крім того, вчинення підозрюваним ОСОБА_5 правопорушення повторно в період воєнного стану, вказує на його небажання ставати на шлях виправлення, що підтверджується вже наявним у судовому розгляді обвинувального акту від 12.12.2022 за вчинення аналогічного корисливого злочину. Також те, що ОСОБА_5 проживає без реєстрації за різними адресами, не має постійного місця роботи, вказує і на відсутність у нього міцних сталих соціальних зв`язків, та на можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень. А крім того, перебуваючи на свободі, наявний ризик незаконного впливу зі сторони підозрюваного ОСОБА_5 на потерпілого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали вимоги за клопотанням та просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до наступних висновків.

25.01.2023 року внесені відомості до ЄРДР за №0000047 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що підтверджується копією витягу із ЄРДР .

24.02.2023 року ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити, серед іншого, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005, «Биков проти Російської Федерації»10.03.2009).

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у даному клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.

На переконання сторони обвинувачення, підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для застосування до особи запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі (рішення у справах «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Свершов проти України» від 27.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012, «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000).

Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу на потерпілого у кримінальному провадженні.

З указаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. Він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» від 28.11.2017).

Оцінюючи заявлені стороною обвинувачення ризики переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи повідомлені дані про особу підозрюваного, в світлі запровадженого в Україні воєнного стану відмічає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження існування таких ризиків, вказані твердження є формальними та сумнівними, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ймовірність їх настання, що для їх запобігання неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційним легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суворість можливого покарання, дані про особу підозрюваного, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, однак щодо якого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 06.02.2023 року було винесено вирок за ч.4 ст.185 КК України,який ще не набрав законної сили, зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Керуючись статтями 132, 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні до підозрюваного ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 25.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 квітня 2023 року включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 24 лютого 2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) Не відлучатися із будинку АДРЕСА_1 в якому він фактично проживає в період часу з 21.00 годин до 06.00 годин наступного дня без дозволу слідчого, прокурора та суду.

2) Прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою;

3) Повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали два місяці.

Виконання ухвали доручити відділенню поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Слідчий суддя ОСОБА_1