25.11.2022
Справа № 331/2266/22
Провадження № 1-і/331/42/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«25» листопада 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими відноситься до категорії тяжких, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, томупідстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається, оскільки ризики не зменшились, а підстави, за яких було обрано запобіжний захід не змінились.
В судовому засіданні прокурор вказане клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Разом з тим, діями обвинуваченого ніякої шкоди потерпілим не заподіяно, оскільки викрадене майно повернуто їх власникам, у зв`язку з чим в кримінальному провадженні відсутні цивільні позови. У обвинуваченого ОСОБА_4 є близькі родичі, які проживають у м. Запоріжжі та готові взяти його на поруки. ОСОБА_4 є особою раніше не судимою та військовослужбовцем, тому просили суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор не доведені та не підтверджені. Обвинувачений під час судового розгляду не висловлював намірів та не проявляв такої поведінки, яка б вказувала на можливість впливу на потерпілих або свідків, посилання прокурора на тяжкість можливого призначення покарання не може бути беззаперечним доказом переховування обвинуваченого від суду. Разом з тим обвинувачений має постійне місце проживання, дружину, тобто має стійкі соціальні зв`язки, у зв`язку з чим просили суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, який буде достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2022 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін дії якої закінчується 26.11.2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення «Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передана для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Як слідує з матеріалів провадження, строк тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під вартою закінчується 26 листопада 2022 року, до спливу якого судове провадження завершеним бути не може, оскільки суддя ОСОБА_9 перебуває на лікарняному, тому підставі п. 20-5 Розділу 11 Перехідних положень КПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), його передано на розгляд іншому судді в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, вказавши крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що кваліфікуються як таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднані із проникненням в інше приміщення та віднесене до категорії тяжких злочинів, згідно ст. 12 КК України.

При цьому, очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Одночасно суд враховує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, що додатково що свідчить про невисокий рівень їх правосвідомості, а суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування від правосуддя.

Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 можуть негативно впливати на хід судового розгляду та незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз або умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінального правопорушення, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, тим самим перешкодить кримінальному провадженню.

Під час розгляду вказаного клопотання не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

Разом з тим, суд приймає до уваги, щоОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні трьох епізодів тяжких злочинів з метою отримання доходу незаконним шляхом, що свідчить про наявність ризику того, що перебуваючи на волі, вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність з метою здобуття засобів для існування.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання їх під вартою, не зменшились.
Посилання сторони захисту щодо наявності місць проживання, родини, відсутності судимостей, хоч і має місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Тому в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який слідвідмовити з наведених вище підстав у зв`язку з його необґрунтованістю.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим та позбавляє їх можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і запобіганню спробам переховуватися від суду або здійснювати вплив на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченим знаходитись в місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 строком на 2 місяці.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 184, 199, 331, абз. 5 п. 20-5 розділу XI Перехідних положень КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 2 (два) місяці по 25 січня 2023 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 2 (два) місяці по 25 січня 2023 року включно в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за місцем утримання обвинувачених.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1