КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2022,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2022 клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який вважається закінченим з моменту його вчинення та настання наслідків, що мало місце за версією слідства 15.03.2019.
Обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України, як-то ухилення обвинуваченого від слідства чи суду, вчинення інших кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні не встановлено, відповідних підтверджуючих документів не надано.

Інкриміноване ОСОБА_6 діяння відповідно до ст. 12 КК України визнається нетяжким злочином, згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за скоєння такого кримінального правопорушення становить 3 роки, а тому строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності станом на момент розгляду відповідного клопотання закінчилися.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд змінити ухвалу суду першої інстанції, виключивши з резолютивної частини рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої процесуальних витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду. Зокрема зазначає, що суд не послався на жоден доказ, який підтверджує той факт, що потерпілою було сплачено адвокату відповідну суму коштів за надання адвокатських послуг. Вказує, що суд не дослідив які саме витрати були здійснені потерпілою на адвоката для представництва її інтересів як потерпілої, а які як цивільного позивача. Звертає увагу, що не має фінансової спроможності оплатити дані витрати у зв`язку з тим, що на його повному утриманні перебуває хвора мати, а тому він не має змоги офіційно працевлаштуватися.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновки суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 598/1781/17 від 17.06.2020 зазначено, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Разом з тим, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Як вбачається з матеріалів провадження, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про стягнення з обвинуваченого витрат потерпілої на правову допомогу, до якого додано договір про надання правової допомоги № 190828 від 28.08.2019, а також акт прийому-передачі наданих послуг, у якому описані послуги з правової допомоги, надані потерпілій ОСОБА_8 , та зазначено їх розмір в сумі 25000 гривень, а також зафіксовано факт передачі цих коштів клієнтом ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн., понесені потерпілою ОСОБА_8 , підтверджені документально, відповідають критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2022, якою клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито, без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3