№ 1-і/337/15/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023р. Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 11.01.2021р. за №0000016, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який останнього разу продовжено до 19.03.2023р.

На даний час Токмацький районний суд Запорізької області перебуває на тимчасово окупованій території і тимчасово не здійснює судочинство. Розпорядженням Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022р. територіальну підсудність справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом м.Запоріжжя.

13.03.2023р. до Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 на строк до 60 днів.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказане кримінальне провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, але ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_4 , передбачені ч.1 ст.177 КПК України переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, на даний час не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав повністю та просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила та пояснила, що вона понад 2 роки перебуває під вартою, але кримінальне провадження не розглядається. На даний час в м.Запоріжжі у неї є давній товариш ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_1 , який може надати їй житло, допомогу та поручитися за неї. Наміру виїжджати в с.Романівське Пологівського р-ну, де вона зареєстрована та яке на даний час є окупованою територією, вона не має. Також не має наміру впливати на свідків та потерпілих, оскільки з ними вона вже тривалий час не спілкується і вони їй нецікаві.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання також заперечив, пославшись на те, що заявлені прокурором ризики є недоведеними, ОСОБА_4 тримається під вартою понад 2 роки, вже більше року судовий розгляд кримінального провадження не відбувається, матеріали кримінального провадження відсутні, доказом вини обвинуваченої є лише клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Фактично вона перебуває під вартою формально. Дійсно він особисто спілкувався із знайомим обвинуваченої ОСОБА_6 , який проживає та працює в м.Запоріжжі, який готовий надати їй житло та допомогу в м.Запоріжжі. Виїхати на окуповану територію ОСОБА_4 не зможе, впливати на свідків також наміру немає, оскільки з ними не спілкується. Відсутність у ОСОБА_4 роботи, дітей не свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Вважає, що до обвинуваченої слід застосувати особисте зобов`язання.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176,177,183,ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - умисне вбивство, яке є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Крім того, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченої ОСОБА_4 до кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд вважає доведеним з боку сторони обвинувачення, що на даний час не змінилися та не відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вже зазначалось, наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочинупроти невід`ємного права людини на життя, яке потягло тяжкі наслідки у вигляді смерті людини. За вчинення вказаного злочину передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі. ОСОБА_4 неодружена, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, офіційно не працює, відомості про джерело її доходів відсутні, схильна до зловживання алкогольними напоями, місце її постійного проживання с.Романівське Пологівського р-ну Запорізької обл. на даний час є тимчасово окупованою територією, що свідчить про можливість ОСОБА_4 переховуватися від суду як ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були безпосередніми очевидцями інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_4 злочину, проживають з нею в одному населеному пункті, свідок ОСОБА_8 взагалі є співмешканцем ОСОБА_4 , що свідчить про можливість останньої впливати на свідків як ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що вказані ризики є надзвичайно високими тавиправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку суду, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Підстав для застосування до обвинуваченої особистого зобов`язання, про що заявляє захисник, суд не знаходить. На підтвердження доводів про можливість проживання обвинуваченої у знайомого в м.Запоріжжі сторона захисту жодних доказів суду не надала.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому вона обвинувачується, суворість можливого покарання, в сукупності з вказаними вище обставинами однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, підстав для зміни обвинуваченій ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає і його дію слідпродовжити до 2-х місяців, задовольнивши тим самим клопотання прокурора повністю.

Керуючись ст.2,7,176-178,183,194,199,331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити повністю.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тримання під вартою в ДУ «Черкаський СІЗО» - продовжити до 2-х місяців, тобто до 14 травня 2023 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

15.03.2023