КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 15 березня 2023 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

представника-адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у провадженні, що були здобуті в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в ДП «СЗТФ`Прогрес», згідно із переліку зазначеного у клопотанні прокурора.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Зазначає, що прокурором в клопотанні не зазначено обґрунтування наявності достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене майно ОСОБА_5 відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України.

Крім того, прокурором не зазначено ризиків, передбачених абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України та обґрунтування необхідності арешту майна.

Звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді від 31 січня 2023 року частково задоволено клопотання про обшук, та відмовлено у надані дозволу на вилучення мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, до якої відноситься ноутбук та планшет; матеріальних та електронних носіїв інформації, до яких відносяться флеш накопичувачі; чорнові записи, до яких відносяться блокноти та зошити.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим відділом Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, здійснюється досудове розслідування відомості про яке 28 січня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000318, за ознаками вчинення кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

До Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшли матеріали Департаменту контррозвідки СБУ щодо службової недбалості посадових осіб ДП «СЗТФ «Прогрес» під час прийняття товару, який не відповідав умовам зовнішньоекономічному контракту, що завдало тяжких наслідків інтересам держави.

Під час контррозвідувального забезпечення діяльності ДП СЗТФ «Прогрес» (, м. Київ) отримано інформацію щодо ознак вчинення посадовими особами ДП СЗТФ «Прогрес» кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

10 лютого 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2023 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 в період часу із 07 год. 10 хв. по 09 год. 55 хв., під час якого виявлено та вилучено речі та документи.

10 лютого 2023 року постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000318.

11 лютого 2023 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 поштовим зв`язком направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 000318 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні майна.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Доводи апеляційної скарги, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно обґрунтовано визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 000318.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 761/5677/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Провадження № 11сс/824/1750/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК