Справа № 385/1298/22
Провадження № 1-кп/385/124/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2022 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Гайвороні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 18.10.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Орел російської федерації, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

08.11.2022 до Гайворонського районного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні від 18.10.2 щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 України разом з угодою про визнання винуватості від 04.11.2022.

Відповідно до угоди про визнання винуватості та обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується в наступному.

У березні-квітні 2014 року на території Донецької та Луганської областей створено стійкі ієрархічні об`єднання терористичні організації, так звані «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») і «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), учасники якої в Україні займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством людей, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в державі.

Основною метою діяльності вказаних терористичних організацій є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.

Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». На підставі цього указу на території Донецької і Луганської областей триває антитерористична операція (далі АТО), спрямована на припинення діяльності указаних терористичних організацій.

Законом України «Про боротьбу з тероризмом» визначено, що терористична організація - це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим постановою Верховної Ради України №129-VІІІ від 27.01.2015; заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України №145-VІІІ від 04.02.2015; заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії російської федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України №337-VІІІ від 21.04.2015, «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

«ДНР» та «ЛНР» мають стабільний склад лідерів вказаних терористичних організацій, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/9 від 07.10.2014 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно ст.4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

В подальшому, з 30.04.2018 на підставі Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в окремих районах Донецької та Луганської областей проводиться операція об`єднаних сил, з метою забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент російської федерації оголосив про рішення розпочати спеціальну військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , з метою поширення матеріалів, у яких міститься матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, використовуючи особисту персональну електронну обчислювальну машину (далі ПЕОМ), розташовану за адресою проживання останнього: АДРЕСА_1 , створив акаунт (особисту сторінку користувача) під назвою « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Одноклассники».

Станом на 24.10.2022, згідно протоколу огляду, в розділі «Друзі» акаунту під назвою « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 значилось 80 посилань на акаунти користувачів соціально орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Одноклассники».

26.06.2022 ОСОБА_3 , використовуючи ПЕОМ, під`єднаний до мережі Інтернет, перебуваючи за місцем свого проживання, умисно поширив через власний акаунт в соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Одноклассники» під назвою ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 публікацію від користувача « ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 » у соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Одноклассники» із текстом, який починається зі слів: «Статьи 106 и 107 Устава ООН дают право России…» та закінчується словами: «…за попытки возродить нацизм», яка була доступна для загального ознайомлення всіх користувачів вказаної соціальної мережі, доданих до розділу «Друзі» акаунту « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 та автоматично надійшла їм як сповіщення. Згідно з висновком спеціаліста від 18.10.2022 № 01-10/712/1 в тексті вказаної публікації міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України.

21.08.2022 ОСОБА_3 , використовуючи ПЕОМ, під`єднаний до мережі Інтернет, перебуваючи за місцем свого проживання, умисно поширив через власний акаунт в соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Одноклассники» під назвою « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 публікацію від користувача « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Одноклассники» із текстом, який починається зі слів: «Россия ввела войска на свою территорию…» та закінчується словами: «…у кого с детства отсутсвует мозг», яка була доступна для загального ознайомлення всіх користувачів вказаної соціальної мережі, доданих до розділу «Друзі» акаунту « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 та автоматично надійшла їм як сповіщення. Згідно з висновком спеціаліста від 18.10.2022 № 01-10/712/1 в тексті вказаної публікації міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України.

Згідно з викладеним, громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи, що до акаунту під назвою « ОСОБА_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Одноклассники» має доступ значне коло осіб, розмістивши на вказаній сторінці матеріали, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, умисно поширив такі матеріали серед користувачів соціально орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Одноклассники».

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

У кримінальному провадженні № 0000276 від 18.10.2022 між начальником відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 , за участі його захисника адвоката ОСОБА_5 04.11.2022 укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваною згідно з вимогами статей 468, 469, 470, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 2 ст. 436-2 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_3 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі, викладеному в повідомленні про підозру, сприяти проведенню кримінального провадження щодо нього протягом всього досудового розслідування та судового розгляду. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 436-2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки без конфіскації майна з можливістю встановлення іспитового строку.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_3 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 436-2 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатен реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_3 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 436-2 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, що в силу вимог ч. 2, 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_3 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, а також те, що воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.436-2 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Оскільки сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі, угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні, то суд приймає рішення про покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75,76 КК України та визначення тривалості іспитового строку, суд зазначає наступне.

В постанові Пленуму ВССУ Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод від 11.12.2015 № 13 вказано таке: Суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим.

У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом..

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Оскільки сторонами угоди узгоджено покарання, у виді позбавлення волі строком один рік, ними узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням, угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474) відсутні, то суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин та приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна та, на підставі ст. 75 КК України, звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням ОСОБА_3 , іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на досудовому слідстві не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 314,374-376,475 КПК України,

у х в а л и в :

угоду про визнання винуватості від 04.11.2022 укладену між начальником відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000276 за ч. 2 ст. 436-2 КК України затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 місяців.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.

Речовий доказ ноутбук «ACER» модель «N15W4» із зарядним пристроєм, що переданий на зберігання ОСОБА_3 - після набрання вироком законної сили залишити йому як власнику за належністю.

Долучити до обвинувального акту матеріали досудового провадження.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: М. В. Венгрин

Дата документу 21.12.2022