Справа № 166/1194/21
Провадження № 1-кп/162/7/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04 січня 2023 року смт Любешів

Колегія суддів Любешівського районного суду Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої юридичної особи АТ "Укртелеком" - ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора- прокурора відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000017 від 01.02.2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, неодруженому, офіційно непрацюючому, в порядку ст.89 КК України не судимому, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду 04.01.2023 року надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Клопотання вмотивовано тим, що строк запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 закінчується 07.01.2023 року, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, в складі організованої групи, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а тому, з урахуванням наведених обставин та даних про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі, до реальної міри покарання, однак в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимий, не встановлено будь-яких фактичних даних, які б були достатніми для можливості застосування щодо нього менш суворого запобіжного заходу та забезпечити його належну процесуальну поведінку, просить продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення раніше визначеної застави у розмірі 2 000 000 гривень.

Крім цього, через систему «Електронний суд» 04.01.2023 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , яке вмотивоване тим, що прокурором не дотримано процесуальних строків, передбачених абз.10 п.20-5 Перехідних положень КПК України, зокрема під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Крім цього, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності вказаних ним ризиків. Зазначає, що ОСОБА_8 фактично перебуває в шлюбних відносинах, має на утриманні хвору матір, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, хворіє, не перебуває на обліках у лікаря нарколога та психіатра, належно виконує процесуальні обов`язки, відсутні докази, підтверджуючі факт продовження існування ризиків, на які посилається прокурор. Також вказує, що визначений розмір застави у сумі 2000000 гривень істотно перевищує встановлений законодавцем максимум для такого роду злочинів та вочевидь є непомірним для ОСОБА_8 , а підстави виходити за межі п.3 ч.5 ст.182 КПК України об`єктивно відсутні. За таких обставин просить змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а у випадку незадоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, просить зменшити розмір застави до мінімального, який передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Прокурор та представник ОСОБА_6 , кожен зокрема, подане прокурором клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених у ньому. У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просили відмовити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, кожен зокрема, у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити та задовольнити подане адвокатом ОСОБА_11 клопотання про зміну запобіжного заходу з підстав, наведених у ньому.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а клопотання захисника до задоволення не підлягає з огляду на такі обставини.

Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22.04.2021 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави в розмірі 2 000 000 гривень, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 09.11.2022 року до 07.01.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні поданих клопотань суд враховує конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

Санкція ч. 5 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна., санкція ч. 3 ст. 360 КК України - штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від шести до восьми років.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Зважаючи на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, та те, що докази у даному кримінальному провадженні не досліджені в повному обсязі, не допитані свідки та обвинувачені, колегія суддів установила наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, які продовжують існувати. Разом з тим слід констатувати, що вказані ризики посилились у зв`язку з військовою агресією росії проти України, що обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, тому очевидно, що у ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже місце його проживання та реєстрації знаходиться на території України, яка межує з територією, де ведуться активні бойові дії, що з об`єктивних причин унеможливлює належний контроль зі сторони правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що тримання під вартою в даному випадку є виправданим, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи конкретно в цьому кримінальному провадженні.

Крім цього, обставини даного кримінального провадження визнані колегією суддів виключними в розумінні п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, тому розмір застави, встановлений ухвалою слідчого судді від 22.04.2021 року, здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

При вирішенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з наступного.

Щодо тверджень захисника про недотримання прокурором процесуальних строків, колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом ч.1 ст. 113 КПК України Процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

В абз.10 п.20-5 Перехідних положень КПК України зазначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цей строк носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і не пов`язує обов`язок суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.

Разом з тим, як загальні положення КПК України, так і норми закону №558-IX не встановлюють жодних правових наслідків недотримання цього строку.

Відтак наведене, на переконання колегії суддів, не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора у зв`язку із його поданням до суду з пропуском строку, встановленого п.20-5 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, оскільки відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Судом при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження не закінчено. Продовжується судовий розгляд кримінального провадження.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо тверджень захисника і обвинуваченого про відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, слід зауважити, що після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, обвинувачені дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показання яких можуть підтверджувати їх вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, у разі задоволення судом такого клопотання.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений обізнаний як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, а тому колегія суддів вважає доведеною наявність даного ризику.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, у тому числі з корисливих мотивів, у зв`язку відсутністю законних джерел доходу, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, суд вважає, що на сьогоднішній зберігається ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, враховуючи той, факт, що обвинувачений ОСОБА_8 законних джерел доходів не має, злочин вчинив з корисливою метою та у поєднанні з відсутності офіційного працевлаштування може свідчити про високу ймовірність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів з корисливою метою, у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого законних доходів.

За таких обставин колегія суддів наголошує, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою в даному кримінальному провадженні суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України з врахуванням його конкретних обставин.

Постійне місце проживання, наявність жінки, з якою проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, матері-пенсіонера не можуть вважатися достатніми для запобігання доведеним ризикам та забезпечувати дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

Крім того, як встановлено з відповіді на запит захисника, за час перебування в умовах слідчого ізолятора об`єктивного погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 не виявлено, на даний час загальний стан його задовільний.

Таким чином, судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, суду не надано.

Між тим, при вирішенні питання про вжиття до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, як під час його обрання, так і під час неодноразового продовження, судом вже досліджувалися обставини та докази, які зазначені захисником у клопотанні як підстави для зміни запобіжного заходу, які на даний час не змінилися, та наявність яких, на думку суду, не є достатніми для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Разом з тим, окрім положень ст. 182, 183 КПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої застава має на меті не гарантування відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи в судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватися залежно від особи, про яку йдеться, з урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки до суду. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Сума шкоди, у даному конкретному кримінальному провадженні, не єдиний з факторів, що виправдовує вищий розмір застави, а поєднується з іншими критеріями - серйозність та масштабність злочинів, про які йшлося в попередніх ухвалах колегії суддів.

Крім цього, колегія суддів Волинського апеляційного суду погодилась, що слідчим суддею обґрунтовано та вмотивовано визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 . Доказів, які б підтверджували зміну обставин, що були підставами для визначення саме такого розміру застави, та були достатніми для його зменшення, судом не встановлено.

З огляду на вказане, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 слід відмовити .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 04 березня 2023 року із залишенням визначеного ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 22.04.2021 року розміру застави та покладених обов`язків.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 - відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченому - з моменту отримання її копії.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Повний текст ухвали складений 05.01.2023 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3