печерський районний суд міста києва
Справа № 757/244/23-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за клопотанням Старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене Прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 року за № 0000771 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , за погодженням прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 року за № 0000771 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що упровадженні слідчих Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження № 0000771 від 23.09.2022 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 438 КК України.

23.08.2022 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру, яке направлено до міністерства оборони російської федерації засобами електронного зв`язку та розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від ІНФОРМАЦІЯ_2 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вжиті заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 позитивного результату не дали, у зв`язку з чим останнього постановою слідчого від 15.09.2022 оголошено в розшук.

Під час проведення досудового розслідування, 23.08.2022 направлялись повістки про виклик ОСОБА_7 до міністерства оборони російської федерації із зазначенням номеру мобільного телефону процесуального керівника та слідчого, однак, останній жодного разу на виклик до органів досудового розслідування та прокуратури не прибув, про причини неявки не повідомляв.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27, ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру підозрюваному ОСОБА_7 23 серпня 2022 року шляхом направлення у сканованому вигляді на електронну поштову адресу міністерства оборони російської федерації (у спосіб передбачений КПК України).

У ході виконання доручення слідчого оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_7 перебував на тимчасово окупованих російською федерацією територіях до 22.06.2022, а після вказаної дати, подальша його доля не відома.

Відповідно до статті 135 КПК України повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_7 на 10:30 год. 05.09.2022, 06.09.2022 та 07.09.2022 до старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу ОСОБА_5 для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Верховної Ради України «Урядовий кур`єр» від 23 серпня 2022 року №182 (стор.13).

Повістку про виклик ОСОБА_7 , аналогічного змісту, опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 23.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_7

На вказані виклики підозрюваний не з`явився, про причини неявки не повідомив, що свідчить про умисні дії ОСОБА_7 спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - російській федерації.

30.12.2022 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про зміну підозру, яке направлено до міністерства оборони російської федерації засобами електронного зв`язку та розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час проведення досудового розслідування, 30.12.2022 направлялись повістки про виклик ОСОБА_7 до міністерства оборони російської федерації із зазначенням номеру мобільного телефону процесуального керівника та слідчого, однак, останній жодного разу на виклик до органів досудового розслідування та прокуратури не прибув, про причини неявки не повідомляв.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 15.02.2022 № 2038-ІХ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями.

Під час досудового розслідування встановлено, що останнє відоме місце реєстрації та проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою:

РФ, Республіка Бурятія, с. Усть-Кіран,тобто територія держави-агресора. Відповідно до листа Київської дирекції ПАТ «УКРПОШТА» від 06.09.2022 № 01.12.011-1712-22, з 24.02.2022 р. припиняється приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до Російської Федерації, у зв`язку з чим немає можливості спрямовувати повістки про виклик ОСОБА_7 до органів досудового розслідування чи прокуратури за вказаною адресою.

Враховуючи викладене, слідчий вважає наявними підстави, з якими КПК України пов`язує надання слідчим суддею дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно клопотання слідчого та долучених в його обґрунтування матеріалів встановлено, що упровадженні слідчих Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження № 0000771 від 23.09.2022 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000771 від 23.09.2022 року здійснюється Департаментом протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - рф) та ще

49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст. 13 зазначеної Конвенції, положення частини II цієї Конвенції щодо загального захисту населення від деяких наслідків війни стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Відповідно до ст. 15 цієї Конвенції, будь-яка сторона конфлікту може звернутися безпосередньо або за посередництвом нейтральної держави чи якоїсь гуманітарної організації до протилежної сторони з пропозицією про створення в районах, де відбуваються бойові дії, нейтралізованих зон, призначених для захисту від наслідків війни таких осіб, без різниці:

a) поранених та хворих комбатантів або некомбатантів;

b) цивільних осіб, які не беруть участі в бойових діях та, перебуваючи в зонах, не виконують жодної роботи воєнного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 зазначеної Конвенції, поранені та хворі, а також інваліди та вагітні жінки перебувають під особливим захистом і користуються особливим шануванням.

Відповідно до ст. 4 Додаткового протоколу від 08 червня 1977 року до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, застосування Конвенцій (995_151, 995_152, 995_153, 995_154 ) і цього Протоколу, а також укладання угод, передбачених цими документами, не торкаються правового статусу сторін, що перебувають у конфлікті. Ні окупація якої-небудь території, ні застосування Конвенцій і цього Протоколу не торкаються правового статусу цієї території.

Відповідно до ст. 76 Додаткового протоколу від 08 червня 1977 року до Женевської конвенції від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, жінки користуються особливою повагою і їм забезпечується захист, зокрема, від зґвалтування, примусу до проституції і будь-яких інших форм непристойних посягань.

Відповідно до ст. ст. 25- 27 Гаазького положення про закони і звичаї війни на суходолі, затвердженого IV Конвенцією про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди. При облогах і бомбардуваннях повинні бути вжиті всі необхідні заходи для того, щоб уберегти, наскільки це можливо, будівлі, призначені для цілей релігії, мистецтва, науки чи благодійності, історичні пам`ятки, госпіталі та місця, де зібрані хворі і поранені, за умови, що вони не використовуйся в цей час для військових цілей.

Відповідно до ст. 33 цієї Конвенції жодна особа, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Відповідно до ст. 28 цієї Конвенції присутність будь-якої особи, яка перебуває під захистом, у будь-яких пунктах чи районах не може бути використана для захисту цих місць від воєнних операцій.

Відповідно до ст. 47 цієї Конвенції особи, що перебувають під захистом, які знаходяться на окупованій території не будуть у жодному разі та жодним чином позбавлені переваг цієї Конвенції у зв`язку з будь-якими змінами, запровадженими стосовно керівних установ чи управління цією територією внаслідок її окупації, або у зв`язку з будь-якою угодою, укладеною між властями окупованої території та властями окупаційної держави, або у зв`язку з анексію окупаційною державою всієї або частини окупованої території.

Відповідно до ст. 51 Додаткового протоколу від 08 червня 1977 року до Женевської конвенції від 12.08.1949, цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм.

Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях. Напади невибіркового характеру заборонено. До нападу невибіркового характеру належать:

a) напади, не спрямовані на конкретні воєнні об`єкти;

b) напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; або

c) напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як це вимагається згідно з цим Протоколом; і які, таким чином, у кожному такому випадку поражають воєнні об`єкти й цивільних осіб або цивільні об`єкти, не розрізняючи їх.

Серед інших належить вважати невибірковими такі види нападів:

a) напад шляхом бомбардування будь-якими методами або засобами, при якому як єдиний воєнний об`єкт розглядається ряд явно пов`язаних один з одним і розрізнюваних воєнних об`єктів, розміщених у місті, у селі чи в іншому районі, де сконцентровані цивільні особи або цивільні об`єкти; і

b) напад, котрий, як можна очікувати, попутно потягне за собою втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб та шкоду цивільним об`єктам, або те й інше разом, які були б надмірними щодо конкретної і безпосередньої воєнної переваги, якої передбачається таким чином досягти.

Заборонено напади на цивільне населення або на окремих цивільних осіб у порядку репресалій.

Присутність або пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб не повинні використовуватись для захисту певних пунктів або районів від воєнних дій, зокрема у спробах захистити воєнні об`єкти від нападу або прикрити воєнні дії, сприяти чи перешкодити їм. Сторони, що перебувають у конфлікті, не повинні направляти пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб з метою спробувати захистити воєнні об`єкти від нападу чи прикрити воєнні операції.

Будь-яке порушення цих заборон не звільняє сторони, що перебувають у воєнному конфлікті, від їх правових зобов`язань щодо цивільного населення й цивільних осіб, у тому числі від зобов`язань вживати запобіжних заходів, передбачених у статті 57.

Відповідно до ст. 52 Додаткового протоколу від 08 червня 1977 року до Женевської конвенції від 12.08.194952, щодо загального захисту цивільних об`єктів, цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Цивільними об`єктами є всі ті об`єкти, які не є воєнними об`єктами, як вони визначені в пункті 2.

Напади повинні суворо обмежуватися об`єктами. Що стосується об`єктів, то воєнні об`єкти обмежуються тими об`єктами, які через свій характер, розміщення, призначення або використання вносять ефективний вклад у воєнні дії і повне або часткове руйнування, захоплення чи нейтралізація яких за існуючих у даний момент обставин дає явну воєнну перевагу.

У разі сумніву в тому, чи не використовується об`єкт, який звичайно призначений для цивільних цілей, наприклад, місце відправлення культу, житловий будинок чи інші житлові будови або школа, для ефективної підтримки воєнних дій, передбачається, що такий об`єкт використовується в цивільних цілях.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Статтею 7 указаного закону визначено, що Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі - зс рф), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і зс рф, як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та зс рф вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ зс рф), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб зс рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей рф, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та зс рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ рф), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ зс рф поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців зс рф, співробітників інших силових відомств рф, представників влади, інших громадян рф та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади рф створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і зс рф.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів зс рф.

У подальшому військовослужбовцями зс рф здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для рф рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин ЗС України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і зс рф вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та зс рф вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування рф та військовослужбовці зс рф чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади рф під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами рф та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом рф вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням зс рф та інших військових формувань рф.

З листопада 2021 року представники влади та зс рф, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань рф до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку рф, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових рф, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та зс рф розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території рф та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом рф «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва рф, які входять до складу Ради безпеки рф, публічно підтримали звернення Державної думи рф та заявили про необхідність визнання президентом рф незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності донецької народної республіки та луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації рф.

В цей же день, президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації рф звернення про використання Збройних Сил рф за межами рф, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

До зазначеної злочинної діяльності, співучасники злочину залучили військовослужбовців військового об`єднання Сухопутних військ Збройних сил Росії, до складу якого входили підрозділи від об`єднань, з`єднань і військових частин Східного військового округу, а також зведені підрозділи Федеральної служби військ національної гвардії (ФСВНГ рф), а саме: 36 загальновійськова армія (військова частина НОМЕР_9, АДРЕСА_1 , Республіка Бурятія рф) у складі 5 окремої гвардійської танкової Тацинської Червонопрапорної, ордену Суворова бригади (військова частина НОМЕР_1 , станція Дивізіонна, рф), ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_5, АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф).

Водночас, з метою досягнення злочинної мети окресленої вищим керівництвом Російської Федерації, командувачем НОМЕР_2 загальновійськової армії та іншими на даний час невстановленими керівниками зс рф, згідно розробленого плану, узгодженого із усіма учасниками злочинної організації, визначено порядок дій підрозділів від об`єднань, з`єднань і військових частин Східного військового округу з визначенням цілей та завдань щодо здійснення пусків крилатих та балістичних ракет, у тому числі боєприпасами забороненими Женевською конвенцією, по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також здійснення підрозділами зс рф та інших військових формувань рф широкомасштабного вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Командувач 36-ї загальновійськової армії зс рф, в свою чергу, будучи службовою особою, яка за своїми повноваженнями може віддавати накази, які стосуються права війни, визначено порядок дій підрозділів від об`єднань, з`єднань і військових частин, а саме командира НОМЕР_3 окремої гвардійської танкової Тацинської Червонопрапорної, ордену Суворова бригади (військова частина НОМЕР_1 , станція Дивізіонна, рф), та командира НОМЕР_4 окремої гвардійської мотострілецької Донської Будапештської, Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади ( АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф) з визначенням цілей та завдань щодо здійснення пусків крилатих та балістичних ракет, у тому числі боєприпасами забороненими Женевською конвенцією, по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також здійснення підрозділами зс рф та інших військових формувань рф широкомасштабного вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Останній, усвідомлюючи тяжкі наслідки у вигляді можливої загибелі та поранення цивільних осіб, руйнування житлового масиву та інфраструктури населених пунктів, погодився на виконання вказаних обов`язків, та взяв на себе обов`язки щодо загального керівництва діями підлеглих.

Згідно розробленого плану, узгодженого із усіма учасниками злочинної організації, з числа військовослужбовців НОМЕР_4 окремої гвардійської мотострілецької Донської Будапештської, Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади ( АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф) створено дві батальйонно-тактичні групи.

У склад першої батальйонно-тактичної групи включено військовослужбовців 1 та 2 мотострілкового батальйону НОМЕР_4 окремої гвардійської мотострілецької Донської Будапештської, Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади ( АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф), яку в свою чергу посилено військовослужбовцями окремої розвідувальної роти. У склад другої батальйонно-тактичної групи включено військовослужбовців 3 мотострілкового батальйону НОМЕР_4 окремої гвардійської мотострілецької Донської Будапештської, Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади (військова частина НОМЕР_5, АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф), яку в свою чергу посилено військовослужбовцями окремого розвідувального взводу.

24 лютого 2022 року о 05:00 год. за українським часом (UTC+2) президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому, цього ж дня зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, а саме: 36 загальновійськовою армією (військова частина НОМЕР_9, АДРЕСА_1 , Республіка Бурятія рф) у складі 5 окремої гвардійської танкової Тацинської Червонопрапорної, ордену Суворова бригади (військова частина НОМЕР_1 , станція Дивізіонна, рф), 1-ї та 2-ї батальйонно-тактичної групи ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф), віроломно здійснено пуски крилатих та балістичних ракет, у тому числі боєприпасами забороненими Женевською конвенцією, по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також підрозділами зс рф та інших військових формувань рф, 24 лютого 2022 року о 05 год.00 хв. здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період із 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до

30 березня 2022 року (включно) підрозділи зс та інших військових формувань рф здійснювали спроби окупації українських міст, а саме території Київської області, які супроводжувались бойовим застосуванням авіації, пусками ракет та інших боєприпасів, у тому числі боєприпасами, забороненими Женевською конвенцією, по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснювались по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення понад 2 тисяч цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження сотень цивільних об`єктів та об`єктів цивільної інфраструктури.

У подальшому, командувачем НОМЕР_2 загальновійськової армії та іншими на даний час невстановленими керівниками зс рф разом з іншими невстановленими військовими начальниками зс рф, будучи обізнаними з нормами міжнародного гуманітарного права, зокрема положеннями Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року та додатковими протоколами до них, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із іншими невстановленими на цей час військовослужбовцями зс рф, посягаючи на встановлений відповідними міжнародними актами порядок ведення війни та усвідомлюючи явну злочинність власних дій, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у вигляді загибелі цивільного населення та руйнування житлових помешкань громадян, розуміючи, що вони порушують вимоги міжнародного гуманітарного права, а саме: статті 51 та 52 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 8 червня 1977 року, у період з 24 лютого 2022 року та неодноразово у подальшому (щонайменше до 30 березня 2022 року), діючи умисно, з метою нападу на цивільне населення, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій, не володіючи достовірною інформацією про розміщення військових Збройних Сил України, віддали незаконні накази підпорядкованим підрозділам збройних сил рф про знищення танковим та артилерійським вогнем, у тому числі стрілецькою зброєю цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження сотень цивільних об`єктів та об`єктів цивільної інфраструктури.

Крім того, у невстановлений у ході досудового розслідування час та місці, командир НОМЕР_4 окремої гвардійської мотострілецької Донської Будапештської, Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади залучив до злочинної діяльності командира 2 батальйонно-тактичної групи ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 , Республіка Бурятія рф). На виконання завідомо злочинних наказів вищого керівництва рф, командир 2 батальйонно-тактичної групи 37-ї окремої гвардійської мотострілецької ІНФОРМАЦІЯ_5 , Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади в свою чергу залучив підпорядкованих військовослужбовців ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_5 , призначивши їх розвідниками у окремому розвідувальному взводі 2-ї батальйонно-тактичної групи 37-ї окремої гвардійської мотострілецької ІНФОРМАЦІЯ_5 , Червоного прапора, ордена Червоної зірки бригади.

На ОСОБА_8 та ОСОБА_7 співучасниками злочину з числа військового командування покладено обов`язки щодо безпосереднього ведення бойових дій, а саме здійснення вогневого ураження з автоматичного стрілецького озброєння цивільних об`єктів на території населених пунктів України, які завідомо не є військовими цілями та не використовуються для розміщення військовослужбовців чи інших потреб Збройних Сил України чи інших військових формувань України.

У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливі тяжкі наслідки у вигляді пошкодження об`єктів цивільної інфраструктури на території України, вбивства чи травмування осіб, які не є комбатантами у збройному конфлікті, погодилися виконувати покладені на них функції в межах злочинного плану.

На виконання отриманого ними завідомо злочинного наказу щодо участі у бойових діях на території України, 24 лютого 2022 року у невстановлений у ході досудового розслідування час, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 разом з іншими невстановленими військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_8 перетнули державний кордон України на ділянці кордону Київської області зі сторони Республіки Беларусь.

У подальшому, не пізніше 07.03.2022 у невстановлений у ході досудового розслідування час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на виконання отриманих ними завідомо злочинних наказів військових начальників зс рф щодо участі у бойових діях на території України, усвідомлюючи можливі тяжкі наслідки у вигляді пошкодження об`єктів цивільної інфраструктури на території України, вбивства чи травмування осіб, які не є комбатантами у збройному конфлікті, виконуючи покладені на них функції в межах злочинного плану, разом з іншими невстановленими військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_8 прибули у АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у зазначеному вище місці, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими військовослужбовцями зс рф, 07.03.2022 близько 16 години, діючи умисно та протиправно, незаконно проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Продовжуючи злочинну діяльність та посягаючи на встановлений відповідними міжнародними актами порядок ведення війни, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи у зазначеному вище місці, в порушення вимог ст. ст. 13, 15, 28, 33 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 25-27 Гаазького положення про закони і звичаї війни на суходолі, затвердженого IV Конвенцією про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, ст. 51, 52, 76 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08.06.1977, з особистих невстановлених мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, разом з невстановленими військовослужбовцями зс рф, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , усвідомлюючи що цей будинок жодним чином не може сприяти воєнній необхідності, з метою використання присутності чи пересування цивільного населення для захисту вказаного району від військових дій, у порушення норм міжнародного гуманітарного права, щодо заборони розграбування та застосування щодо цивільного населення тортур, мордування, образливого, принижуючого та жорстокого поводження, взяття заручників, інші акти насильства, що мають на меті тероризувати цивільне населення, протиправно зайняв територію домоволодіння АДРЕСА_2 , примусивши при цьому потерпілу ОСОБА_9 покинути належне їй житло.

Крім того, 13.03.2022 приблизно о 10 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою застосування щодо цивільного населення образливого, принижуючого, жорстокого поводження та іншого акту насильства, що має на меті тероризувати цивільне населення, домовився з військовослужбовцем зс рф ОСОБА_7 про те, що останній приведе до нього ОСОБА_9 , яка на той час вимушено мешкала у будинку АДРЕСА_2 . Далі, реалізуючи цей свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , у порушення вимог ст. ст. 13, 27, 28, 31, 32, 33, 47 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 51, 52, 76 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08.06.1977, переслідуючи мету незаконного позбавлення волі людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання розуміючи насильницький характер своїх дій по відношенню до ОСОБА_9 , незаконного позбавив її права на свободу пересування, тобто права вільного та безперешкодного за своїм бажанням переміщатися у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб та у будь-який час, що виразилось в психологічному змушенні потерпілої прослідувати з ним до раніше захопленого будинку, розташованого за вказаною вище адресою. У подальшому, коли ОСОБА_7 , привів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , з особистих невстановлених мотивів, діючи умисно та протиправно, почав висловлювати словесні погрози фізичної розправи потерпілій ОСОБА_9 , які супроводжувались демонстрацією зброї - пістолету невстановленної марки. Після чого, ОСОБА_8 , з метою подолання супротиву та примушування до співпраці з окупаційною владою ОСОБА_9 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілій, з метою надання погрозам ознак реальності та невідворотності, здійснив постріл з пістолету, невстановленої у ході досудового розслідування марки, безпосередньо біля обличчя ОСОБА_9 .

У подальшому, ОСОБА_9 , сприймаючи погрози ОСОБА_8 реальними, погодилася не чинити супротиву щодо перебування у її будинку військовослужбовців зс рф.

Крім того, 13.03.2022 увечері, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, разом з невстановленим військовослужбовцем зс рф, посягаючи на встановлений відповідними міжнародними актами порядок ведення війни, в порушення вимог ст. ст. 13, 15, 33 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 51, 52 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08.06.1977, з особистих невстановлених мотивів, у порушення норм міжнародного гуманітарного права, щодо заборони розграбування та застосування щодо цивільного населення тортур, мордування, образливого, принижуючого та жорстокого поводження, взяття заручників, інші акти насильства, що мають на меті тероризувати цивільне населення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, протиправно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно за попередньою змовою з невстановленим військовослужбовцем зс рф, з метою нападу на цивільне населення, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій та те, що вказане домоволодіння не використовується для розміщення військових Збройних Сил України, почав висловлювати погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_7 , взяв до рук пістолет невстановленої марки, тобто вогнепальну зброю, та привів її у готовність. Після чого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою умисного протиправного заподіяння смерті потерпілому приставив вказану вогнепальну зброю до життєво важливого органу - скроні потерпілого ОСОБА_10 та висловив погрози її негайного застосування. У цей час, потерпіла ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальні підстави здійснення цієї погрози, відволікши ОСОБА_7 шляхом умовляння не спричиняти шкоди ОСОБА_10 , встала між останнім та ОСОБА_7 , тим самим завадила здійсненню пострілу. В свою чергу, потерпілий ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 відволікся, покинув кімнату і сховався у підвальному приміщенні домоволодіння АДРЕСА_2 .

Тобто, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для позбавлення життя ОСОБА_10 , але кримінальне правопорушення не було Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

23.08.2022 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру, яке направлено до міністерства оборони російської федерації засобами електронного зв`язку та розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 23.08.2022 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-допитом потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , допитами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

-протоколом огляду місця події, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 від 15.06.2022;

-протоколом додаткового огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 від 08.08.2022;

-протоколом огляду від 02.08.2022;

-протоколом слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_9 від 08.08.2022;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_10 від 27.07.2022;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілою ОСОБА_11 від 27.07.2022;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілою ОСОБА_9 від 08.07.2022;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані докази, які самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Вжиті заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 позитивного результату не дали, у зв`язку з чим останнього постановою слідчого від 15.09.2022 оголошено в розшук.

Під час проведення досудового розслідування, 23.08.2022 направлялись повістки про виклик ОСОБА_7 до міністерства оборони російської федерації із зазначенням номеру мобільного телефону процесуального керівника та слідчого, однак, останній жодного разу на виклик до органів досудового розслідування та прокуратури не прибув, про причини неявки не повідомляв.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27, ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру підозрюваному ОСОБА_7 23 серпня 2022 року шляхом направлення у сканованому вигляді на електронну поштову адресу міністерства оборони російської федерації (у спосіб передбачений КПК України).

У ході виконання доручення слідчого оперативними співробітниками встановлено, що ОСОБА_7 перебував на тимчасово окупованих російською федерацією територіях до 22.06.2022, а після вказаної дати, подальша його доля не відома.

Відповідно до статті 135 КПК України повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_7 на 10:30 год. 05.09.2022, 06.09.2022 та 07.09.2022 до старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу ОСОБА_5 для проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газеті Верховної Ради України «Урядовий кур`єр» від 23 серпня 2022 року №182 (стор.13).

Повістку про виклик ОСОБА_7 , аналогічного змісту, опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 23.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_7

На вказані виклики підозрюваний не з`явився, про причини неявки не повідомив, що свідчить про умисні дії ОСОБА_7 спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - російській федерації.

30.12.2022 відповідно до вимог статей 276-278 КПК України відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про зміну підозру, яке направлено до міністерства оборони російської федерації засобами електронного зв`язку та розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час проведення досудового розслідування, 30.12.2022 направлялись повістки про виклик ОСОБА_7 до міністерства оборони російської федерації із зазначенням номеру мобільного телефону процесуального керівника та слідчого, однак, останній жодного разу на виклик до органів досудового розслідування та прокуратури не прибув, про причини неявки не повідомляв.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 15.02.2022 № 2038-ІХ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями.

Під час досудового розслідування встановлено, що останнє відоме місце реєстрації та проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: РФ, Республіка Бурятія, с. Усть-Кіран,тобто територія держави-агресора. Відповідно до листа Київської дирекції ПАТ «УКРПОШТА» від 06.09.2022 № 01.12.011-1712-22, з 24.02.2022 р. припиняється приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до Російської Федерації, у зв`язку з чим немає можливості спрямовувати повістки про виклик ОСОБА_7 до органів досудового розслідування чи прокуратури за вказаною адресою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене, наявність постанови слідчого про оголошення в розшук, слідчий суддя погоджується з тим, що ОСОБА_7 умисно переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

З вказаних мотивів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування, в порядку ст. ст. 297-1, 297-2, 297-3, 297-4 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000771.

Керуючись ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене Прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 року за № 0000771 за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 року за № 0000771 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кяхта, Республіка Бурятія, російська федерація, який проходить військову службу у НОМЕР_6 окремій гвардійській мотострілецькій Донській Будапештській Червоного прапора ордена Червоної зірки бригаді, НОМЕР_7 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , російська федерація), паспорт громадянина РФ НОМЕР_8 , виданий ВУФМС росії по Республіці Бурятія у Кяхтинському районі 04.02.2009, військове звання - єфрейтор, особистий номер НОМЕР_10, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали буде оголошено о 08 год. 20 хв. 09.01.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1