ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3365/22 Справа № 199/2675/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_10

Галасун ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Генічеськ Херсонської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харків, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Катеринівка Лозівського району Харківської області, проживаючого в АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні № 0000310, №0000175,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на строк до 18 грудня 2022 року.

В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та обвинувачених про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжних заходів на інші, не пов`язані з триманням під вартою, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватися від суду, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства; оскільки обвинувачені володіють відомостями щодо особи потерпілого та свідків сторони обвинувачення, які не допитані, тому вони можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі; оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні вимагання грошових коштів, яке тривало в період з 24.03.2021 року по 14.04.2021 рік, дана обставина свідчить про можливість вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, враховуючи тривалість висловлення погроз потерпілому.

Враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинувачених, наявність родин та малолітніх дітей, позитивних характеристик, майновий стан, наявність працевлаштування та постійного місця проживання, суд прийшов до висновку, що в сукупності із обсягом пред`явленого обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, інші запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенні, а клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу - задоволенню не підлягають.

Застава у даному провадженні не визначалась, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у кримінальному правопорушенні, вчиненому із погрозою застосування насильства щодо потерпілого та його близьких.

В апеляційних скаргах - захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 та захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_13 , кожен окремо, просять ухвалу в частині обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати, застосувати до останніх запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та звільнити з-під варти в залі суду негайно.

В обґрунтування своїх вимог посилаютьться на те, що клопотання прокурора про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам п.п.1,3 ч.ч.1,3 ст.184 КПК України. Натомість судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора за власною ініціативою було частково усунуто невідповідність клопотання прокурора шляхом відшукання в матеріалах справи процесуальних документів, що містять виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема обвинувального акта.

Підозра у вчиненні обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення не обґрунтована, оскільки клопотання прокурора, всупереч вимогам ст. 184 КПК України, не містить викладу фабули правопорушення та посилання на матеріали, що підтверджують зазначені обставини.

Постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу, суд посилається на зміст обвинувального акта, який прокурором ще не було оголошено, що, на думку захисників, свідчить про порушення судом принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

Апелянти вказують, що клопотання прокурора не відповідає нормам ДСТУ, оскільки не містить дати його складання, реєстраційного вихідного номеру, отже, клопотання не містить реквізитів офіційного документу.

Посилаються на те, що ухвала суду не містить обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, та не містить посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

На думку захисників, судом не було належним чином взято до уваги роль кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, наявність у них міцних соціальних зв`язків та позитивних характеристик.

Крім того, перебування обвинувачених у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» несе загрозу їх життю та здоров`ю, оскільки установа розташована в територіальній громаді, де ведуться постійні бойові дії.

08.11.2022 року до апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційних скарг від адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , в яких, кожен окремо, апелянти зазначають, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, у порушення вимог ст. 106-1 КПК України та п.20-6 Розділу ХІ Перехідні положення України, які введені в дію 15.12.2021 року, не зареєстровано в системі ІС СЕД.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили їх задовольнити.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляційний суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження №0000310, № 0000175 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про обрання вказаним обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яке оскаржуваною ухвалою від 20.10.2022 року було задоволено.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який згідно вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких, конкретні обставини кримінального правопорушення, високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинувачених, стадію судового розгляду, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки існує ймовірність настання ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості вчинити обвинуваченими спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом та вчинити інші кримінальні правопорушення.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, обраний запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора ретельно перевірив доводи про доцільність застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про недоведеність прокурором наявності зазначених вище ризиків, є необґрунтованими. Наявність у провадженні вказаних ризиків є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому, для їх запобігання, було обрано щодо обвинувачених запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. При цьому судом взято до уваги і дані про особи обвинувачених, зокрема щодо наявності у них міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик, на які посилаються захисники, було оцінено в сукупності з іншими доказами по справі.

Доводи захисників про те, що клопотання прокурора про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам, викладеним в ст. 184 КПК України, не містить реквізитів офіційного документу та не зареєстровані в системі ІС СЕД, на думку колегії суддів не є слушними.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з клопотань прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вони містять відомості про те, що з 30.06.2022 року в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувають обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні №0000310, № 0000175 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України; наведено підстави та мотиви застосування такого запобіжного заходу, вказано про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Клопотання підписано прокурором ОСОБА_6 - процесуальним керівником у кримінальному провадженні, заявлено під час підготовчого судового судового засідання в порядку ст. 331 КПК України, копії клопотань вручено обвинуваченим та їх захисникам.

Отже, підстави вважати, що клопотання прокурора про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам кримінального процесуального закону чи подане неналежною особою відсутні.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянтів про те, що вказані клопотання прокурора, в порушення норм чинного законодавства, не зареєстровані в системі ІС СЕД, оскільки Інформаційна система "Система електронного документообігу органів прокуратури України" (ІС "СЕД") забезпечує функціонування електронного документообігу в органах прокуратури України. Клопотання було заявлене під час підготовчого судового засідання належною особою, розглянуто судом відповідно до норм чинного кримінального процесуального закону, тому факт реєстрації вказаного клопотання прокурора в системі ІС СЕД чи його відсутність, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Твердження захисників про те, що суд першої інстанції безпідставно послався в ухвалі на обвинувальні акти, які ще не оголошені прокурором, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки обвинувальні акти надійшли до суду для розгляду, перебувають у провадженні, зі змістом обвинувальних актів знайомі всі сторони кримінального провадження та суд.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянтів про те, що перебування обвинувачених у ДУ Харківський слідчий ізолятор несе загрозу їх життю та здоров`ю, оскільки установа розташована у територіальній громаді, де ведуться постійні бойові дії, оскільки дане питання відноситься до компетенції адміністрації установи, в якій перебуває особа.

Інші твердження, викладені захисниками в апеляційних скаргах, зокрема щодо даних про особу обвинувачених, наявність у них соціальних зв`язків, позитивних характеристик, місця проживання - були предметом дослідження суду при обранні обвинуваченим запобіжного заходу в сукупності з іншими обставинами і їм була надана належна оцінка.

Надання оцінки ролі кожного обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, про що зазначено адвокатами у поданих скаргах, є завданням послідуючих стадій кримінального провадження.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг судом не встановлено.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо

подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 409, 422-1 КПК, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 Н ОСОБА_17 С ОСОБА_18