Справа № 461/3294/22
Провадження № 1-кс/461/318/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2023 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
в с т а н о в и в :
В обгрунтування заявленого клопотання вказує на те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.07.2022 року накладено арешт на належний йому автомобіль марки Audi A8 чорного кольору, 2013 р.в., VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Вказує на те, що зазначений автомобіль він надавав для користування ОСОБА_5 , з яким вони перебувають у родинних стосунках. При цьому, ОСОБА_4 звертає увагу на те, що даний автомобіль він придбав за грошові кошти, одержані від власної підприємницької діяльності, зазначений автомобіль не був ні знаряддям, ні предметом вчинення злочину. З обставин його набуття та використання ОСОБА_4 не допитували. Відтак, просить клопотання задоволити та скасувати арешт на автомобіль.
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої клопотання про скасування арешту майна підтримав з підстав, наведених у ньому, та просив проводити розгляд клопотання без його участі.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання заперечив, зазначив, що вказаний автомобіль є речовим доказом вказаного кримінального провадження і має значення для розслідування.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В ході досудового розслідування кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2022 року, в межах кримінального провадження накладено арешт на автомобіль марки Audi A8 чорного кольору, 2013 р.в., VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить громадянину ОСОБА_4 .
Як встановлено слідчим суддею, однією з підстав накладення арешту було те, що вказаний автомобіль мав значення для кримінального провадження, містить сліди злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (справа №925/1351/19), який хоч і викладений у цивільному спорі, однак, надає тлумачення норми права щодо застосування такої у подібних правовідносинах, і в даному випадку, стосується питання захисту права власності добросовісного набувача, в контексті ч.10 ст.170 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, власник транспортного засобу - ОСОБА_4 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, до того ж його навіть не було допитано по справі в якості свідка, будь-яких інших дій в рамках досудового розслідування з ними не проводилось.
Слідчий суддя зазначає, що з моменту вилучення автомобіля пройшло більше п`яти місяців, і за цей час орган досудового розслідування мав можливість та був зобов`язаний оглянути транспортний засіб, встановити достовірно чи дійсно в ньому збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та, відповідно, за наявності, вилучити такі сліди або інші відомості.
Однак, слідчий не надав суду доказів, що вказаний транспортний засіб на даний час має доказове значення у кримінальному провадженні.
На даний момент відносно вилученого автомобіля досудовим розслідуванням жодних дій не проводиться.
На переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_4 , оскільки органом досудового розслідування не доведено необхідність подальшого утримання зазначеного у клопотанні автомобіля під арештом, а також не зазначено, які додаткові відомості він може містити на собі.
Таким чином, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_4 як добросовісного набувача і власника майна.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, потреба відпала. Суд вважає, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що накладення обтяження на автомобіль марки Audi A8 чорного кольору, 2013 р.в., VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить громадянину ОСОБА_4 , слід скасувати, оскільки це не перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті та виконанню судового рішення в майбутньому, а тому клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -
клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2022 року, на автомобіль марки Audi A8 чорного кольору, 2013 р.в., VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить громадянину ОСОБА_4 .
Автомобіль марки Audi A8 чорного кольору, 2013 р.в., VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить громадянину ОСОБА_4 та який, згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 04.10.2022 року, знаходиться на території Департаменту господарського забезпечення СБ України за адресою: м. Київ, вул. Фастівська, 8-б, а саме на площадці для зберігання транспортних засобів (що являє собою господарські приміщення, гаражний кооператив закритого типу, з контрольно пропускним режимом та охороною) повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1