Справа № 243/232/23
Провадження № 1-кп/243/438/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 05.01.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця сел. Андріївка Слов`янського району Донецької області, громадянина України, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2008 року по справі № 2-734-08 та на підставі виконавчого листа від 11.02.2008 року ОСОБА_4 повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 (прізвище змінено на ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 213 грн на кожну дитину, щомісячно.

Будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів, маючи умисел на ухилення від їх сплати, ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, ОСОБА_4 , будучи фізично здоровим та працездатним, всупереч вимогам ст. 21, ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, та що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, в період виникнення заборгованості з 01.07.2021 року по 31.12.2022 року аліменти не сплачував, добровільно матеріальну та будь-яку іншу допомогу своїм дітям не надавав.

Крім цього, за період виникнення заборгованості, а саме з 01.07.2021 року по 31.12.2022 року ОСОБА_4 офіційно не працевлаштувався, заходів до пошуку роботи не вживав, до центру зайнятості населення не звертався, отримував певний дохід від тимчасових (неофіційних) робіт. Та не маючи обмежень щодо фізичної праці та протипоказань за станом здоров`я, а також будучи обізнаним про необхідність виконання свого обов`язку зі сплати аліментів та можливості настання кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 аліменти не виплачував, що призвело до виникнення заборгованості по виплаті аліментів, яка станом на 31.12.2022 року становить 7668,00 грн, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального проступку визнав повністю, та повністю підтвердив обставини, які зазначені в обвинувальному акті, зазначив, що вони з потерпілою були одружені із серпня 2004 року, розлучились у 2008 році. Від шлюбу колишнє подружжя мають доньку ОСОБА_9 , 2005 року народження, та сина ОСОБА_10 , 2006 року народження. Обвинувачений підтвердив, що він був обізнаний про рішення суду, за яким він має сплачувати аліменти на утримання дітей. Однак, з 01.07.2021 року ОСОБА_4 не платив аліменти, оскільки не мав можливості. В зазначений період обвинувачений не працював, до центру зайнятості не звертався, не був та не є особою, яка має інвалідність. У скоєному розкаявся, зобов`язався в подальшому сплачувати аліменти.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні не брала участь, надіслала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, просила призначити обвинуваченому суворе покарання.

Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, то у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме - в частині проведення допиту потерпілої, свідків, дослідження письмових доказів. При цьому, суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність позиції обвинуваченого, а також роз`яснив, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги: конкретні обставини вчиненого обвинуваченим; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії кримінальних проступків; сукупність усіх обставин вчиненого; характер, ступінь суспільної небезпеки; враховуються відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується нейтрально, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, вимоги ч. 2 ст. 50 Кримінального Кодексу України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, - 1 (один) рік обмеження волі.

З огляду на викладені вище обставини, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема, визнання вини та щире каяття ОСОБА_4 , приймаючи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, та з огляду на наявні відомості стосовно особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, будь-які компрометуючі матеріали, які можуть охарактеризувати особу обвинуваченого з негативного боку, відсутні, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі із застосуванням іспитового строку та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, вказане покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде справедливим, необхідним, достатнім та таким, що відповідає меті покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 судом не застосовувались.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1

Донецької області