Дата документу 07.11.2022Справа № 645/819/18
Провадження № 1-кп/554/570/2022
У Х В А Л А

04 листопада 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001623 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чугуєва Харківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, судимого

25 січня 2007 року Чугуївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

21 серпня 2007 року Чугуївським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

25 листопада 2008 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_4 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді в Октябрському районному суді м. Полтави перебувають матеріали кримінального провадження № 0001623 від 05 липня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , мотивуючи його тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували як під час досудового розслідування, так і на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу на цей час не зникли та не зменшилися. Посилався на характер вчиненого злочинного діяння, спосіб його скоєння, характеристику особи обвинуваченого, його поведінку як до, так і під час скоєння злочину та вважав, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу є всі підстави вважати, що він може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, враховуючи також те, що раніше неодноразово оголошувався розшук останнього, а також незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необгрунтованим, а ризики ним не доведеними, з огляду також на тривале перебування його під вартою, що свідчить про те, що ризики, які були підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу не є актуальними на цей час, у зв`язку з чим просив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під варто.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримував думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був неодноразово продовжений відповідними ухвалами суду та востаннє, строком до 13 листопада 2022 року, у зв`язку з чим на цей час виникла необхідність у розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Таким чином, застосування запобіжних заходів не повинно розцінюватися як міра покарання, а вважається тільки певним обмеженням особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та застосовуються з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в ст. 178 КПК України.

Зокрема, необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Перевіряючи наявність обгрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що сукупність матеріалів судового провадження на данному етапі судового розгляду кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою, оскільки обгрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачення не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою. Крім того, в рішення ЄСПЛ «Клішин проти України» у справі № 30671/04 від 23 лютого 2012 року вказано, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку суду, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу обов`язковому доказуванню підлягає саме існування ризиків із зазначенням реальних можливостей та неспростовних фактів їх настання, а не лише зазначення їх стандартного переліку в клопотанні про продовження найсуворішого виду запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», в якій зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами ).

Аналізуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про те, що його зміст не містить обґрунтованих доказів необхідності продовження ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише містить сам факт наявності таких ризиків та посилання на ті обставини, які були підставою для обрання останньому такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою. При цьому не наведено доказів, що заявлені ризики на цей час не зменшилися, а також обставин, які дійсно підтверджують їх існування.

Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу суд щоразу зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково («поза розумним сумнівом») порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, встановлену п. п. 1 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що останній має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд критично оцінює доводи прокурора щодо можливості впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків в цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що з урахуванням триваючої агресії рф проти України, навіть, явка цих осіб до суду з метою їх допиту є ускладненою та унеможливленою, а відтак призводить до затягування розгляду справи взагалі та свідчить про неможливість впливу обвинуваченого на них, а тому ця обставина, як підстава обґрунтування прокурором необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судом до уваги не приймається. До того ж, прокурор жодним чином не наводить реальних обставин існування цього ризику, а лише припускає можливість його настання.

Посилання прокурора про можливість вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, на думку суду, є не обґрунтованими, так як його існування лише констатовано прокурором як факт без наведення об`єктивних обставин реального існування вказаного ризику. Враховуючи, що прокурором не наведено достатніх доказів, на підставі яких можна однозначно стверджувати про існування цього ризику, суд приходить до висновку про те, що такі доводи є формальними. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Саме лише посилання прокурора на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, як на фактор ризику, не є достатнім для переконання суду, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

При цьому, суд погоджується з посиланнями прокурора про наявність ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, так як під час розгляду кримінального провадження в суді неодноразово оголошувався розшук останнього з підстави його систематичної неявки в судові засідання до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

В контексті наведенного, суд зазначає, що згідно рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії» у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує також той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою досить тривалий час, а саме з 23 квітня 2021 року, що нівелює доводи прокурора про те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати й на цей час, враховуючи, що обставин, які дійсно підтверджують їх існування, ним не наведено.

Наявністю цих ризиків прокурор і обґрунтовує неможливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, вважаючи, що жоден з них не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього, що суд розцінює критично, вважаючи, що прокурором жодним чином не доведено наявності ризиків, передбачених п. п. 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, доказів чи навіть тверджень, які обґрунтовують позицію сторони обвинувачення з цього питання в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Суд зазначає, що доцільність продовження строків тримання під вартою впродовж судового розгляду повинна ґрунтуватися на презумпції того, що з перебігом розгляду справи, зменшуються ризики, які стали підставою для взяття під варту на початковій стадії розслідування, тому продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються. Чим більше обвинувачений знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження запобіжного заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні. Визначаючи доцільність тримання під вартою або звільнення, суд зобов`язаний розглянути й альтернативні заходи забезпечення явки обвинуваченого до суду.

На підставі наведеного, суд констатує, що клопотання прокурора не містить обґрунтованих доказів того, що вказані ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не втратили своєї актуальності та існують й на цей час, а жодного нового ризику ним не наведено, так само як і не наведено підстав, які б виправдовували подальше тривале тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що на початковому етапі досудового розслідування можливо й була необхідність у триманні обвинуваченого під вартою, однак на даному етапі судового розгляду, докази продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу суду не надані.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор ; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. ч. 5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На підставі викладеного, враховуючи, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбаченої п. 3 ч. 1 цієї статті, суд вважає за необхідне змінити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися за межі України без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи та утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим в цьому кримінальному провадженні.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 09 годині 07 листопада 2022 року.

Суддя ОСОБА_8