Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/107/22
Провадження № 1-кп/506/22/22
У Х В А Л А
про продовження запобіжних заходів
20.10.2022смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 09.12.2021 року за №0001074 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Станіславка Котовського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не працює, перебуває в фактичних шлюбних відносинах, відповідно до ст.89 КК України вважається раніше не судимим,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, одруженого, має двох малолітніх дітей, не працює, раніше судимого:

- 08.07.2019 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.ст.289 ч.2, 186 ч.2, 146 ч.2, 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;

- 21.12.2020 року Малиновським районним судом м.Одеси за ст.309 ч.1 КК України до штрафу у сумі 17000 грн.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, одруженого, має малолітню дитину, раніше судимого:

- 26.03.2020 року Одеським апеляційним судом за ст.ст.185 ч.4, 262 ч.1, 263 ч.1, 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.06.2021 року Малиновським районним судом м.Одеса за ст.391 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_6

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Красноокнянського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що у невстановлену слідством дату, час та місці, вступили в злочинну змову, направлену на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у житло. Для досягнення вказаної мети, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробили злочинний план, відповідно до якого вони мали незаконно проникнути до домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , та повинні були відкрито заволодіти колекційними купюрами та монетами, які знаходилось всередині будинку.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09.12.2021 року близько 02.30 год. прибули до території житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , та після відкриття вхідних дверей потерпілим ОСОБА_10 , штовхнувши останнього, проникли до вказаного будинку, де в одній із кімнат будинку, з метою подальшого подолання спротиву потерпілого, зв`язали ОСОБА_10 та під психологічним тиском останній вказав, де знаходяться колекційні монети, після чого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілим, тобто діючи з прямим умислом, відкрито заволоділи монетами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 323 штуки та купюрами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 75 штук, які належали потерпілому ОСОБА_10 , грошовими коштами у сумі 13000 гривень, які знаходились під подушкою та належали потерпілій ОСОБА_11 , яка є тіткою ОСОБА_10 та проживає разом з ним у даному будинку, а також мобільними телефонами марки «ERGO» моделі «В 181», вартістю 202,50 грн. та марки «Nokia - 105» моделі «TA 1174 DS», вартістю 304 грн., які належали потерпілим.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілим матеріального збитку на зазначену суму.

До суду надійшли клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів: щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - у виді тримання під вартою, строк застосування яких закінчується 04.11.2022 року; відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - у виді домашнього арешту в нічний період доби, строк застосування якого закінчується 10.11.2022 року, посилаючись на те, що підстави для зміни запобіжних заходів відсутні, ризики залишились такими ж. Так, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, у зв`язку з чим є ризик втечі та переховування обвинувачених з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім того, обвинувачені не працюють, постійного джерела прибутку не мають та можуть перешкоджати судовому розгляду шляхом невиконання або неналежного виконання покладених на них обов`язків, як обвинувачених у кримінальному провадженні. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про їх небажання припинити свою злочинну діяльність, а також можуть незаконно впливати на обвинуваченого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку. На думку прокурора, з урахуванням зазначених обставин, обрання обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання покладених на них обов`язків, а також унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначені клопотання.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що, на їх думку, прокурором не доведено наявність ризиків, які б свідчили про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 залишив розгляд клопотання прокурора на розсуд суду, а його захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що у ОСОБА_5 є міцні соціальні зв`язки, оскільки він має сім`ю, має постійне місце проживання. В країні складна ситуація, військовий час, тому, на думку захисника, його підзахисний має бути з родиною. Тому захисник просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вислухавши думки учасників процесу щодо заявлених клопотань, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавленні волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Обвинуваченим інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення від суду та незаконний вплив на іншого обвинуваченого в даному кримінальному провадженні (враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 визнає вину повністю, обвинувачений ОСОБА_4 частково визнає вину, а обвинувачений ОСОБА_5 вину не визнає повністю), і обрання більш м`якого запобіжного заходу може перешкоджати охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). .

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 переховуватися від суду, незаконно впливати на обвинуваченого ОСОБА_3 або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені, які тримаються під вартою, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, суд враховує, що зазначена в обвинувальному акті поведінка обвинувачених на час вчинення інкримінованого органам досудового розслідування останнім правопорушення у складі групи осіб, із застосуванням до потерпілих заходів психологічного тиску, свідчить про існування ризику можливого впливу на потерпілих.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів, суд виходить з того, що обвинуваченим ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області були обрані запобіжні заходи, а саме: ухвалами від 12.12.2021 року обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, а ухвалою від 13.12.2021 року обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в нічний період доби і вказаними ухвалами встановлена наявність обґрунтованої підозри.

Ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2022 року та від 07.02.2022 року, щодо всіх обвинувачених продовжено строки обраних запобіжних заходів до 10.03.2022 року.

Крім того, ухвалами Красноокнянського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року, 04.05.2022 року, 28.06.2022 року та від 24.08.2022 року строк дії вищевказаних запобіжних заходів щодо всіх обвинувачених продовжено та він закінчується 04 листопада 2022 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та 10 листопада 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

При обранні відносно обвинувачених запобіжних заходів на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особи обвинувачених, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжних заходів не змінилися та не відпали.

Так, обвинувачені обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, а тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки ніде не працюють, можуть впливати на свідків, експертів, іншого обвинуваченого в даному кримінальному провадженні, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому слід наголосити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що вони мають негативну репутацію ,так як є раніше судимими, судимості не зняті і не погашені, а ОСОБА_5 , крім зазначеного, обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, а також обвинувачені не мають законного джерела доходів, на думку суду, не мають достатньо міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

До того ж, зазначені ризики підсилюються також оголошеним в Україні воєнним станом.

Зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, беручи до уваги обставини, за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, а саме враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є раніше судимими за корисливі злочини, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стали, не мають законного джерела доходів, достатньо міцних соціальних зв`язків, а обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення нового кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням, а також беручи до уваги те, що в Україні оголошено воєнний стан, суд вважає, що ризики не зменшились і інші запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинувачених, а крім того, не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту в нічний період доби підлягає задоволенню.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення яке інкримінується обвинуваченим, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених, відсутність постійного джерела доходу, наявність справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати свідків, експертів, іншого обвинуваченого в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо ОСОБА_3 у виді домашнього арешту, а тому, інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до обвинувачених з вищенаведених підстав.

Крім того, на думку суду, на обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, поряд із іншими обов`язками, слід покласти також обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням (в тому числі з свідками та потерпілими).

Що стосується усних клопотань обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_8 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на домашній арешт, слід зазначити наступне.

Ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До глави 18 КПК України «Запобіжні заходи, затримання особи» входять ст.ст.176-213 КПК України.

Зокрема, порядок звернення до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченим, його захисником встановлений ст.201 КПК України, якою, крім іншого, встановлено вимоги до такого клопотання, яке подається до суду в письмовій формі.

З урахуванням зазначеного, так як усне заявлення вищевказаними захисниками та обвинуваченим ОСОБА_12 в судовому засіданні клопотань про зміну запобіжних заходів не передбачене ст.201 КПК України, а оформлені відповідно до вимог ст.201 КПК України письмові клопотання до суду не надійшли, то підстави для розгляду таких клопотань відсутні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 315, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 03 січня 2023 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 03 січня 2023 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, а саме: у період з 22:00 год. по 06:00 год., відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці - до 10 січня 2023 року включно.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою прокурора та суду;

2) у період доби з 22.00 год по 06.00 год. не залишати місце постійного проживання помешкання, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

3) утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням (в тому числі з свідками та потерпілими);

4) повідомляти суд про зміну місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Подільського РУП ГУНП в Одеській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали відносно ОСОБА_3 покласти на працівників Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

На ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особами, які перебувають під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повну ухвалу суду оголошено 24.10.2022 року о 13.00 год.

Суддя ОСОБА_1