В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали кримінального провадження, відомості про яке 18.07.2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001564 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 перебуваючи 18.07.2014 близько 10 години 30 хвилин білядверей ліфту на першому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин вчинив сварку із ОСОБА_6 та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс удар кулаком правої руки в область правого плеча потерпілої та у подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 схопив обома руками ОСОБА_6 за плечі і почав трусити, після чого із застосуванням фізичної сили штовхнув її у стіну.

Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта №672 від 25.07.2014 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та поданий цивільний позов не визнав. Пояснив, що того дня він гуляв із собакою та повертаючись додому біля ліфту зустрів сусідку ОСОБА_7 , з якою зупинився поговорити, оскільки у неї була заборгованість за квартплату, а він був головою кооперативу. Наголосив, що того дня не бачив потерпілу ОСОБА_6 , тим більше не завдавав їй тілесних ушкоджень. Підтвердив, що перебуває з ОСОБА_6 у неприязних відносинах, так як вона є злісним боржником за квартплату, проте заперечив факт її побиття. Також просив відмовити у задоволенні цивільного позову.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні також вказав на відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_4 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та просив виправдати його підзахисного. Цивільний позов просив відхилити.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні вказала, що 18.07.2014 зранку після прогулянки із собакою поверталася додому. Після того як зайшла у під`їзд та підійшла до ліфту, вона зустріла обвинуваченого ОСОБА_4 , який одразу почав на неї кричати, погрожувати та робити конфліктну ситуацію. Вказала, що в якийсь момент ОСОБА_4 вдарив її кулаком у плече, після чого взяв її обома руками, почав трусити і відштовхнув, в результаті чого вона впала і вдарилася головою об стіну. Зауважила, що це все бачила її сусідка ОСОБА_8 на уточнююче запитання вказала, що дійсно у неї була заборгованість перед кооперативом за квартплату. Підтримала заявлений нею цивільний позов.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що у п`ятницю 18.07.2014, близько 11-12 год. до неї у двері хтось сильно постукав. Відчинивши двері вона побачила, що перед нею стояла її сусідка по коридорній площадці ОСОБА_6 яка повідомила, що її побив голова ОСОБА_4 . Зауважила, що видимих тілесних ушкоджень на її обличчі вона не бачила. Вказала, що їй відомо, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були неприязні відносини.

Свідок ОСОБА_10 показала, що очевидцем події та конфлікту вона не була та вказала, що того дня їй зателефонувала ОСОБА_6 та розповіла, що її побив ОСОБА_4 . Зазначила, що в ході телефонної розмови вона порадила зняти побої та звернутися у поліцію.

Свідок ОСОБА_11 показала, що того дня вона зайшла у під`їзд і побачила, що ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_6 , зайшов у ліфт і крикну, що вони всі пошкодують. Потім вона разом з ОСОБА_6 піднялися до останньої в квартиру, прийшла її свекруха, яка відвезла потерпілу до лікарні.

Свідок ОСОБА_13 показав, що не був безпосереднім очевидцем конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та повідомив, що того дня, почувши шум у коридорі, вийшов з квартири і побачив у проході штовханину. Пізніше ОСОБА_6 сказала йому, що її побив ОСОБА_14 .

Від допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 та ОСОБА_20 прокурор відмовився, а сторона захисту не наполягала.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому наступними доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.07.2014 року, згідно з яким ОСОБА_6 повідомила, що 18.07.2014 близько 10.30 год. голова кооперативу ОСОБА_12 , на ґрунті неприязних відносин вчинив сварку, під час якої наніс їй тілесні ушкодження;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.08.2014 року за участю свідка ОСОБА_11 та таблицею-ілюстрацією до нього, в ході якого свідок показала, що того дня 18.07.2014 року у період часу з 09.00 по 10.00 год. вона поверталася після прогулянки з собакою додому та зайшовши у під`їзд будинку АДРЕСА_2 побачила сварку між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Свідок показала місце розташування кожного з учасників конфлікту, як ОСОБА_4 штовхав ОСОБА_6 , куди вона впала та що викрикував ОСОБА_14 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.08.2014 року за участю потерпілої ОСОБА_6 та таблицею-ілюстрацією до нього, в ході якого потерпіла показала де саме під`їзді будинку АДРЕСА_2 відбулась конфліктна ситуація з ОСОБА_4 , відтворила спосіб нанесення їй тілесних ушкоджень та показала місце, куди вона впала.

Висновок експерта №672 від 06.08.2014 року, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді : синця на зовнішній поверхні правого плеча навколо якого множинні подряпини. Згідно даних консультації обласних спеціалістів у неї виявлено: «ЗЧМТ, струс головного мозку. Забій поперекового відділу хребта.». Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії , якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини із подальшим падінням тіла з висоти власного зросту та ударяння об тупі тверді предмети, після надання їй прискорення .

Вищевказані тілесні ушкодження не суперечать обставинам справи, про які повідомляє гр. ОСОБА_6 і могли виникнути при визначених обставинах в момент отримання вищевказаних тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_6 найбільш імовірно знаходилася у вертикальному або близькому до нього положенні і була повернута обличчям до джерела спричинення тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Додатковий висновок експерта №944 від 22.10.2014, згідно якого з урахуванням характеру і локалізації тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Висновок спеціаліста №644 від 06.08.2014, згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_6 кваліфіковано, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вказані висновки експерта в комплексі з іншими доказами беззаперечно вказують на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Показання обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу злочину суд до уваги не приймає у зв`язку з тим, що такі спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , показами свідків та сукупністю досліджених та перевірених в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

За такого, судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Разом з тим, виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК України звільняє від нього засудженого.

Згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 5 статті 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та частини 5 статті 74 вказаного Кодексу.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності №12 від 23.12.2005 року судам роз`яснено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що вчинене кримінальне діяння відноситься до нетяжкого злочину у відповідності до ст. 12 КК України (злочину невеликої тяжкості станом на момент вчинення), з дати вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення 18.07. 2014 року, до винесення судового рішення минуло більше 3 років, а тому суд вважає, що у даному випадку підлягає застосуванню загальний термін звільнення від кримінальної відповідальності, який відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України становить три роки.

Будь-яких підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 49 КК України судом не встановлено, сторонами в судовому засіданні відповідних зауважень не подано, а відтак, на переконання суду, наявні підстави, передбачені ст. 49 КК України для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Водночас, суд зазнає, що звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ст. 49 КК України не відноситься до реабілітуючих підстав.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З наведеного суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин загальних норм цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

При цьому, судом враховано глибину понесених позивачем моральних страждань, викликаних завданими тілесним ушкодженнями, та вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 /один/ рік.

Відповідно до частини 5 статті 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1