ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 20 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що з часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , минуло більше дванадцяти років, ОСОБА_8 не заперечував проти закриття кримінального провадження з підстави звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, натомість обставини ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду в ході розгляду заявленого клопотання доведено не було.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 12 січня 2009 року приблизно о 02 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом Mersedes E-320, н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Салтівського Шосе зі сторони вул. Ахієзерів у напрямку вул. Академіка Павлова в м. Харків у порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б», 10.1 ПДР України проявив неуважність та, не переконавшись в безпеці маневру, здійснив виїзд на зустрічну смуху руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21081, н. з. НОМЕР_2 , в результаті чого водієві ОСОБА_10 і пасажиру ОСОБА_11 останнього автомобіля заподіяв тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 20 грудня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду. Свої вимоги апелянт, посилаючись на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року (справа №328/1109/19), мотивує тим, що суд першої інстанції: не врахував те, що всі дії обвинуваченого, які полягають у неповідомленні органу досудового розслідування при виїзді за кордон, при цьому за перебування під зобов`язанням з`являтись до слідчого за першою вимогою та до КВІ у зв`язку з іспитовим строком, перетин кордону України за допомогою недійсного паспорта, знаходження на території іншої країни під недійсними даними протягом тривалого часу при ймовірній обізнаності від членів сім`ї про розшук ОСОБА_8 , свідчать про умисне ухилення останнього від слідства та оголошення його розшуку на законних підставах, а тому в даному випадку перебіг строків даності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності має відповідати приписам ч.2 ст.49 КК України через 15 років з часу вчинення кримінального правопорушення; під час розгляду клопотання сторони захисту не з`ясував думку потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, які під час допиту просили призначити обвинуваченому справедливе покарання в межах санкції ч.3 ст.286 КК України; в порушення положень ст.350 КПК України, незважаючи на те, що на підтвердження доводів захисника нових фактів, які стосувались розшуку ОСОБА_8 , отримано не було, задовольнив повторне аналогічне клопотання захисника, яке суд першої інстанції вже залишав без задоволення за результатами проведення судового засідання 31 серпня 2022 року.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції не дотримано.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6 ст.13 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На підставі ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 ст.286 КК України визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, а тому злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, в силу ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.

Частиною першою ст.49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості злочину й суворості покарання.

За змістом же п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину та до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Між тим, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років (ч.2 ст.49 КК України).

Щодо вказаного питання 02 лютого 2023 року Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19, провадження № 51-5464кмо20), та сформувала свій висновок щодо застосування норми права, згідно з яким у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст.49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч.2 ст.49 КК України, є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 06 лютого 2009 року ОСОБА_8 у порядку ст.96 КПК України в редакції 1960 року власноруч складено явку з повинною та зобов`язання про явку до слідчого за першою вимогою. Названі заява та зобов`язання здійснені в рамках даної кримінальної справи та долучені до її матеріалів, а тому висновки місцевого суду про необхідність реєстрації їх у Журналі реєстру заяв і повідомлень про злочини, як повідомлення про окремий злочин, позбавлені підстав.

05 жовтня 2009 року старшим слідчим Відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_14 в порядку ст.132 КПК України 1960 року ОСОБА_8 притягнуто як обвинуваченого в кримінальній справі та цього ж дня зупинено досудове розаслідування у зв`язку з оголошенням в розшук обвинуваченого.

З 19 вересня 2011 року ОСОБА_8 перебував у міжнародному розшуку каналами МОКП Інтерпол. Досудове слідство неодноразово зупинялося на підставі п.1 ч.1 ст.206 КПК України 1960 року та відновлювалося для проведення процесуальних дій.

При цьому, в матеріалах справи наявні безліч рапортів слідчого про виклик ОСОБА_8 , згідно з якими обвинувачений не з`являвся та був відсутнім за місцем проживання.

У зв`язку з набранням чинності КПК України в сучасній редакції 04 грудня 2012 року відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540. 25 квітня 2014 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України. Кримінальне провадження неодноразово зупинялося у зв`язку з розшуком підозрюваного та відновлювалося для проведення процесуальних дій, зокрема, спрямованих на встановлення місцязнаходження обвинуваченого.

16 грудня 2016 року слідчим суддею Московського районного суду м. Харків ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку, передбаченому ч.6 ст.193 КПК України.

25 вересня 2019 року ОСОБА_8 з анкетними даними «CHANTURIA ANDRIY» затримано на території Чеської Республіки та розпочато відповідне екстрадиційне провадження, в рамках якого компетентними органами Чеської Республіки прийнято рішення про видачу ОСОБА_8 правоохоронним органам України для притягнення останнього до кримінальної відповідальності. 06 грудня 2021 року обвинуваченого передано під юрисдикцію правоохоронних органів України, та відповідно затримано ОСОБА_8 , а 07 грудня 2021 року останньому вручено повідомлення про підозру та доставлено його для розгляду питання про застосування запобіжного заходу.

Водночас слід зазначити, що будь-які звернення, заяви про дозвіл на виїзд або повідомлення про зміну свого місця проживання до органу досудового розслідування від ОСОБА_8 не надходили. Між тим, ОСОБА_8 , самостійно визнавши свою провину та склавши явку з повинною відповідно до вимог КПК України в редакції 1960 року, зобов`язання являтись до органу досудового розслідування за першою вимогою, достовірно знаючи про наявність кримінального провадження за фактом ДТП, унаслідок якої загинуло 2 людини, що в цілому відповідає концепції кримінального переслідування в розумінні Європейського суду з прав людини, тобто, фактично усвідомлюючи, що в нього вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством і судом, залишив територію України на майже 10 років, і був повернутий лише в межах здійснення екстрадиційного процесу.

При цьому, обвинувачений при виїзді 17 липня 2009 року за державний кордон України як «CHANTURIA ANDRIY», допустив порушення Правил перетинання державного кордону України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, внаслідок використання паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який мав бути зданий у зв`язку зі зміною прізвища.

Окрім того, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що 18 грудня 2007 року Київським районним судом м. Харків ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за ч.4 ст.190 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Тобто, на момент виїзду обвинуваченого за межі території України 17 липня 2009 року в нього тривав іспитовий строк, протягом якого ОСОБА_8 повинен був виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: не залишати, ані територію України, ані змінювати адресу проживання в даний період без належного повідомлення органів КВІ.

За таких обставин, усі наведені вище дії обвинуваченого, які полягають у неповідомленні органу досудового розслідування при виїзді за кордон, при цьому за перебування під зобов`язанням з`являтись до слідчого за першою вимогою та до КВІ у зв`язку з іспитовим строком, перетин кордону України за допомогою недійсного паспорта, знаходження на території іншої країни під недійсними даними протягом тривалого часу при ймовірній обізнаності від членів сім`ї про розшук ОСОБА_8 , свідчать про умисне ухилення обвинуваченого від слідства та оголошення його розшуку на законних підставах, через це останній підлягав би звільненню від кримінальної відповідальності у випадку спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст.49 КК України, подовженого на період ухилення, або закінчення загальних строків, установлених ч.2 ст.49 КК України, якщо вони сплинули би раніше за диференційований строк, подовжений на час ухилення.

Оскільки за змістом обвинувального акта датою вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину є 12 січня 2009 року, то станом на час розгляду клопотання судом першої інстанції та на даний час не сплинули, як диференційований строк давності, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України (10 років з дня вчинення злочину), подовжений на період ухилення обвинуваченого, яке мало місце з 05 жовтня 2009 року (оголошення розшуку ОСОБА_8 ) до 25 вересня 2019 року (затримання обвинуваченого на території Чеської Республіки), так і загальний строк давності, визначений у ч.2 ст.49 КК України (15 років з дня вчинення злочину).

Таким чином, висновок місцевого суду про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності є неправильним.

У зв`язку із встановленням цих обставин, доводи апеляційної скарги, які зводяться до порушення процедури розгляду першою судовою інстанцією клопотання сторони захисту, не аналізуються.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та призначити новий розгляд у місцевому суді.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4