ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1103/23 Справа № 205/596/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Зеленодольську Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні, в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , клопотання прокурора задоволено, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 строком до 25.03.2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачене суворе покарання, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також судом враховано і можливість продовження вчинення кримінальних правопорушень, що підтверджується наявними в матеріалах даними.

Також зазначено про відсутність на даний час підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , оскільки встановлені ризики не зменшились, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року скасувати в частині застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на те, що ОСОБА_7 необгрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки відсутня суб`єктивна сторона злочину стосовно збуту наркотичних засобів.

Зазначає про те, що судом не взято до уваги практику ЄСПЛ і дані стосовно особи ОСОБА_7 , який є раніше не судимим, наркозалежним, потребує лікування, яке в умовах СІЗО є неможливим, здійснював підприємницьку діяльність як ФОП, має постійне місце реєстрації та має намір проживати у свого дядька в м. Дніпрі, має на утриманні цивільну дружину ОСОБА_8 , матір та малолітню сестру, які є тимчасово переміщеними особами, а за час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту в іншому кримінальному провадження за ч. 1 ст. 309 КК України його не повідомлено про підозру.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який апеляційну скаргу підтримав, на її задоволенні наполягав з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався у повному обсязі.

Як було грунтовно встановлено судом, ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, а також відносно останнього існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Небезпідставність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення підтверджується матеріалами кримінального провадження, що детально зазначені у клопотанні прокурора, які в своїй сукупності свідчать про вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування до неї запобіжного заходу, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в частині недоведеності обвинувачення колегія суддів оцінює як безпідставні.

Вирішуючи питання про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, не зменшилися і виправдовують застосування такого запобіжного заходу.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, серед яких передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а отже існує реальний ризик того, що останній, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість.

Аналізуючи вищенаведені обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів вважає, що існує висока вірогідність того, що останній з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність, оскільки останній хоч і не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, втім небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а також відповідно до відомостей, викладених в клопотанні прокурора, у період перебування під домашнім арештом в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 було зупинено працівниками поліції та виявлено в нього сліп-пакет з кристалічною речовиною, відомості про що внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 309 КК України, що дозволяє грунтовно припускати антисоціальну спрямованість його особи та стійкість його протиправної поведінки, а отже і існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість та характер інкримінованого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, колегія суддів не вважає відомості про особу ОСОБА_7 достатньою підставою для застосування менш обтяжливого запобіжного заходу.

Крім того колегія суддів враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, що свідчить про особливу вагомість ризику продовження злочинної діяльності з метою отримання доходу.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_7 є наркозалежним і потребує лікування, яке неможливо отримати в рамках установи виконання покарань, наявними матеріалами не підтверджені, оскільки будь яких медичних документів з цього приводу не надано, а також відсутнє підтвердження факту звернення ОСОБА_7 з цього приводу до медичної служби СІЗО та відмови йому у наданні медичної допомоги.

Одночасно враховується і те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину спільно з ОСОБА_8 , яка є також обвинуваченою в рамках даного кримінального провадження, за місцем їх спільного проживання. Факт його проживання з матір`ю та сестрою, які перебувають на його утриманні, не має підтвердження, при цьому навіть якщо вказані обставини і мають місце, колегія суддів не вважає їх такими, що зможуть запобігти його діям, спрямованим на реалізацію встановлених ризиків. Крім того судом враховується і той факт, що згідно із обвинуваченням останній зберігав наркотичні засоби та здійснював їх збут у місці свого проживання в м. Дніпрі.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, не зменшитися і не можуть бути усунуті шляхом застосування іншого запобіжного заходу, зокрема і домашнього арешту, який до цього обвинуваченого вже був застосований в рамках даного кримінального провадження та був змінений.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3