Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
753/8598/21: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти життя та здоров'я особи.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 09.02.2023
Номер судового провадження: не визначено
Номер кримінального провадження в ЄРДР: не визначено
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/8598/21
Провадження №11-кп/824/1524/2023 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

09 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000780 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новгородське, м. Дзержинська, Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покладенно на ОСОБА_7 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) гривні 70 копійок

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 12.03.2021 приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Dacia logan» д.н.з. НОМЕР_1 , яким в той час керував ОСОБА_10 , рухаючись по Дарницькому шосе у м. Києві в сторону вул. Привокзальної та Харківського шосе, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з використанням ножа господарсько-побутового призначення, що має колючо-ріжучі властивості, який тримав у руці, цілеспрямовано наніс ним один удар в область правої частини грудної клітки потерпілого, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки та живота: рани на правій боковій поверхні грудної клітки 22 (см) праворуч від середньої лінії на рівні 8-го міжреберного проміжку, від якої спрямовано рановий канал, який проходить у напрямку ззовні у середину, з переду назад, з пошаровим ушкодженням шкіри, м`яких тканин, міжреберних м`язів, пристінкової плеври, проникає у плевральну порожнину, з наскрізним ушкодженням діафрагми, проникає у черевну порожнину, з ушкодженням правої частки печінки в проекції 7 сегменту, яке супроводжувалося розвитком гемоперітонеуму.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та поставити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Апелянт зазначає, що, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд фактично жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення. В оскаржуваному вироку суд послався лише на наявність пом`якшуючої обставини - щирого каяття, однак воно не повинно носити лише формальний характер. Також визнання особою факту вчинення злочину, каяття передбачає, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з цього приводу та осуд свої поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завданні злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особою, повинно знайти своє відображення в матеріалах справи, однак такі данні відсутні. Крім того, відшкодування збитків є не правом, а фактичним обов`язком особи, що їх завдала. В даному ж випадку допомога потерпілому знижує ступінь тяжкості, однак жодним чином не є підставою для уникнення реального покарання за спричинення тілесних ушкоджень.

Крім того, апелянт вказує, що зважаючи на конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що у обвинуваченого на ґрунті раптової неприязні до потерпілого виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень небезпечних для життя і здоров`я, що вказує на підвищену суспільну небезпеку таких дій, те, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, є всі підстави вважати, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

На апеляційну скаргу прокурора захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_9 були поданні заперечення, в яких захисник посилаючись на законність і обґрунтованість вироку Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, звертаючи увагу колегії суддів на те, що як станом на день постановлення вироку існували підстави для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, так і станом на час апеляційного розгляду, дані про особу обвинуваченого змінилися, що додатково свідчить про правильність застосування вимог ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, в телефонній розмові вказав, що свою позицію виклав у справі письмову та просив розгляд справи проводити у його відсутність, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, враховуючи в тому числі і позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 26.07.2022, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши на виконання вказівки Верховного Суду дані кримінального провадження щодо індивідуального ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 діяння та докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і характеризують особу обвинуваченого, а також нові докази щодо особи обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються,.

Що стосується вироку суду в частині призначеного покарання, справедливість якого оскаржена прокурором, то слід зазначити наступне.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Так, відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене, справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до норм ст. 12 КК України є тяжким, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого. також врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, та наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, якою суд першої інстанції, згідно ст. 66 КК України визнав і врахував щире каяття. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років, що не оспорюється і прокурором, оскільки таке ж покарання просив призначити прокурор і в апеляційній скарзі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України, то вони на думку колегії суддів є також необґрунтованими.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також обставини даної справи та особи ОСОБА_7 , його негативне ставлення до вчиненого, думку потерпілого, викладену у двох письмових заявах, де останній зазначив, що отримав від ОСОБА_7 кошти у відшкодування понесених матеріальних витрат, витрат на лікування, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу та придбання слухового апарату, а тому у зв`язку з дійовим каяттям обвинуваченого, потерпілий не наполягав на засудженні обвинуваченого, а також врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання. Врахувавши сукупність наведених обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловили щирий жаль та осуд своєї поведінки, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, попросив вибачення у потерпілого, відшкодував завдану шкоду, що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_7 щиро покаявся у вчиненому злочині та підтверджує правильність визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання - щирого каяття обвинуваченого. Крім того, стороною обвинувачення, ще в обвинувальному акті, відповідно до ст. 66 КК України дана обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого злочину та інші конкретні обставини справи, що в подальшому знайшло своє відображення і у Постанові Верховного Суду при скасуванні попередньої ухвали суду апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, врахував всі обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які не оспорювались обвинуваченим, в тому числі і раптово виниклий умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень небезпечних для життя, та наслідки дій обвинуваченого у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки та живота: рани на правій боковій поверхні грудної клітки 22 (см) праворуч від середньої лінії на рівні 8-го міжреберного проміжку, від якої спрямовано рановий канал, який проходить у напрямку ззовні у середину, з переду назад, з пошаровим ушкодженням шкіри, м`яких тканин, міжреберних м`язів, пристінкової плеври, проникає у плевральну порожнину, з наскрізним ушкодженням діафрагми, проникає у черевну порожнину, з ушкодженням правої частки печінки в проекції 7 сегменту, яке супроводжувалося розвитком гемоперітонеуму. При цьому, обвинувачений пояснив, що не знав, що скористався послугами таксі, де водій був глухим, адже, відповідних повідомлень на авто не було, і тому, відкриваючи ножем пляшку з пивом, на різкий жест рукою потерпілого в свою адресу, відреагував саме так, як описано в обвинувальному акті.

Поряд з наведеним, судом першої інстанції при звільненні обвинуваченого від відбування покарання, враховано дані про особу обвинуваченого, його поведінку, яка характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що обвинувачений критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, щиро вибачився та ще до надходження обвинувального акта до суду, відшкодував спричинену потерпілому шкоду в повному обсязі, в зв`язку з чим потерпілий претензій до обвинуваченого не має, і на засудженні обвинуваченого, не наполягає, про що останній особисто вказав у розписці. (а.с. 65-66).

Зокрема, критична оцінка своїх дій та їх засудження, призвели до різкого погіршення стану здоров`я обвинуваченого, який, згідно наявної в матеріалах кримінального провадження медичної документації, на час апеляційного розгляду страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ст. та кардіологічні хвороби, у зв`язку з чим неодноразово протягом 2022 перебував на стаціонарному лікуванні, а з 17.01.2023 йому встановлено другу групу інвалідності з рекомендацією лікування у кардіолога. Крім того, ОСОБА_7 є пенсіонером, проте, наразі, надав житло та допомагає ОСОБА_11 , яка потребує допомоги, оскільки є вимушеною переселенкою з Маріуполя та проходить лікування діалізом. Зазначені дані колегія суддів, з врахуванням позиції, викладеної у Постанові ВС від 26 липня 2022р., розцінює як інші дані про особу обвинуваченого, що з`явились в 2022, 2023 р. та не могли бути враховані при попередньому апеляційному розгляді.

Окрім того, за місцем проживання та, як член правління Гаражного кооперативу «Зв`язківець» ОСОБА_7 характеризується позитивно.

Крім того, посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який, згідно довідки ст. інспектора Деснянського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київської області ОСОБА_12 , відбуває покарання без порушень, виконує покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, як член правління Гаражного кооперативу «Зв`язківець», так і за місцем проживання характеризується виключно позитивно, в даний час дбає про дочку дружини, яка потребує постійного лікування, до того ж, наразі, сам є інвалідом другої групи, на переконання колегії суддів, свідчить про усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій та вказує на його вірний соціальний напрямок.

Враховуючи наведені вище обставин в їх сукупності, зокрема, додаткові дані про особу обвинуваченого, вірний соціальний напрямок поведінки обвинуваченого та принцип індивідуалізації покарання, а також індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанціїпри призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покарання прокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора першого заступника Керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...