ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1352/23 Справа № 210/3583/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

27 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя - доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 грудня 2022 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 грудня 2022 року затверджено угоду про визнання винуватості від 24.10.2022 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 ; визнано ОСОБА_4 винним у вчинені злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358 КК України та призначено визначене угодою покарання: за ч.5 ст.27, ч.3 ст.357 КК України - 2 роки обмеження волі, за ч.4 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у вигляді двох років обмеження волі; на підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком два роки, якщо він протягом вказаного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки; згідно п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На вказане рішення захисником адвокатом ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить змінити вирок місцевого суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком та покладення відповідних обов`язків; постановити в цій частині новий вирок, яким на підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом вказаного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки; згідно п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування наведеного зазначає, що вирок місцевого суду є необґрунтованим та незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного терміну іспитового строку та покладених обов`язків призначеному покаранню та відомостям про особу обвинуваченого.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційну скаргу та її доводи, суддя-доповідач вважає, що у відкритті провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.4 ст.399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод (диференціація процесуальної форми). Главою 35 КПК встановлено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, порядок судового провадження на підставі угоди.

За змістом ч.2 ст.473 КПК наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Відповідно ч.4 ст.475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.4 ст.394 КПК передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що, на його думку, призначений судом першої інстанції ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю два роки є надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому, у зв`язку з цим просить апеляційний суд змінити вирок, затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на один рік.

Згідно ч.1 ст.472 КПК в угоді про визнання винуватості визначаються, серед іншого, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

В судовому засіданні 21 грудня 2022 року прокурор, обвинувачений та його захисник угоду підтримали, просили суд її затвердити.

При цьому, відповідно до вимог ст.474 КПК суд, окрім іншого, з`ясував у обвинуваченого, чи розуміє він наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 КПК, а також вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Як слідує з долученої до матеріалів кримінального провадження угоди від 24 жовтня 2022 року, між прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 : за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України - у вигляді обмеження волі строком на два роки; за ч.4 ст.358 КК України - у вигляді обмеження волі строком на один рік; на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому в названій угоді про визнання винуватості не було визначено конкретний термін іспитового строку, який необхідно було застосувати до підозрюваного у випадку затвердження угоди, оскільки вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду в межах, визначених ст.75 КК України.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №13, де зазначається, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч.3 ст.75 КК визначаються виключно судом; у зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Таким чином, можливість визначення судом, у випадку затвердження угоди, тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК України, тобто на строк від одного до трьох років, з одного боку, та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст.394 КПК України, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди про визнання винуватості, з якими ОСОБА_4 добровільно погодився.

Судом першої інстанції затверджено угоду про визнання винуватості та призначено ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк два роки зі звільненням засудженого від його відбування з випробуванням у чіткій відповідності з умовами укладеної сторонами угоди. Судове провадження проведено з дотриманням передбаченої ст.474 КПК України процедури.

Таким чином, оскільки визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК України, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди, з урахуванням положень ст.394 КПК України, вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 грудня 2022 року, за обставин зазначених в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, а саме з підстав незгоди з визначеною судом першої інстанції тривалістю іспитового строку, в даному випадку не може бути оскаржений стороною захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст.394, ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, -

П О С Т А Н О В И Л А :

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 21 грудня 2022 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358 КК України, - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2