Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 18 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів до 18 березня 2023 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, при цьому суд врахував, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, є громадянином іншої держави - Азербайджану, перебуває на території України без законних підстав, не працює, постійного джерела доходу не має, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення на території України умисного тяжкого злочину проти власності за ч. 2 ст.186 КК України, за що реально відбував покарання.

Також, суд вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, не пов`язаних з даним кримінальним провадженням, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у рамках якого перебував у розшуку - обвинувальний акт перебуває у провадженні Богунського районного суду м. Житомира.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що прокурор в порушення вимог ч. 3 ст.184 КПК України не долучив до клопотання жодної копії матеріалів справи, які давали б підстави підозрювати ОСОБА_7 у скоєнні злочинів та підтверджували наявність наведених у клопотанні ризиків.

В клопотанні прокурора повністю відсутній виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, зазначає, що в ухвалі суду не викладено обставин кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Вважає, що судом не було встановлено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих злочинів.

Стверджує, що продовжуючи строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 на протязі більше 3-х років, суд не наводить в ухвалах додаткових підстав необхідності тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник ОСОБА_8 , прокурор ОСОБА_9 до суду не з`явилися, були належним чином повідомлені, захисник заявив клопотання про розгляд справи без його участі та у відсутність обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачений клопотання про бажання прийняти участь не заявляв, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність учасників відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 18 січня 2023 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який є громадянином Айзербайджану, не працює, неодружений, утриманців не має, міцні соціальні зв`язки на території України відсутні, тим самим має можливість залишити територію України під загрозою можливого покарання, тобто існує реальний ризик його переховування від суду, вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом враховано те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину, обвинувачується також у іншому кримінальному провадженні у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, необґрунтованістю підозри, тривалістю судового розгляду колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду.

ОСОБА_7 не є підозрюваним, а має статус обвинуваченого щодо якого судом здійснюється судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, а тому лише суд, що здійснює судовий розгляд вправі надавати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достатності та приймати рішення доводять чи не доводять вони висунуте обвинувачення.

Що стосується інших доводів сторони захисту про те, що судом в ухвалі не викладено обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , то вони на переконання колегії суддів є формальними та не є підставою для скасування ухвали суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки її постановлено в межах судового розгляду даного кримінального провадження та в ній зазначено кваліфікація злочинів та підстави для продовження дії запобіжного заходу, а також підстави неврахування доводів захисту, які є аналогічними доводам апеляційної скарги.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких від обвинувачується у цьому та іншому провадженні додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є неможливим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 18 березня 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: