ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 630/59/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/378/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю власника майна та його представника, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 27.02.2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 27.02.2023 року задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000009 від 12 січня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Накладено арешт на вилучене 20 лютого 2023 року в період часу з 09-14 год. до 17-38 год. під час обшуку житлового будинку із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме:

паперові згортки у кількості 3 шт., в середині яких знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору у сухому подрібненому стані;

полімерний зіп-пакет прозорий з речовиною рослинного походження,

грошові кошти в сумі 12700 доларів США купюрами по 100 доларів,

грошові кошти в сумі 18500 грн., купюрами 1000 грн. 15 шт., купюрами по 500 грн. 7 шт.,

з забороною використання, володіння та розпорядження вказаним майном до прийняття процесуального рішення по суті справи.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати цю ухвалу слідчого судді в частині арешту на вилучені 22.02.2023 року в період часу з 09-14 до 17-38 год, під час обшуку житлового будинку із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 майно, а саме: грошові кошти в сумі 12700 доларів США купюрами по 100 доларів, грошові кошти в сумі 18500 гр., купюрами 1000 грн. 15 шт., купюрами по 500 грн. 7 шт., і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в цій частині.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на не дотримання судом вимог ст.ст.170, 172 КПК України, оскільки в клопотанні відсутні належні правові зазначення мети арешту майна, а визначена досудовим розслідуванням мета арешту майна не узгоджується із цими положеннями закону.

Як зазначила захисник, майно, на яке пропоновано накласти арешт, є особистою власністю ОСОБА_8 , який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні та відносно якого не провадиться кримінальне провадження. На доказ чого, ним під час розгляду клопотання було надано виписки з банку та трудові угоди, укладені між ОСОБА_8 на підтвердження того, що вилучені кошти є його винагородою за виконання трудових обов`язків як на території Литовської Республіки, так і на території України під час несення військової служби тобто, вилучені грошові кошти не мають відношення до кримінального провадження.

На думку захисника, судом формально вирішено питання накладення арешту, проте не встановлено належним чином, чи відповідає мета застосування арешту підставам та розумним підозрам, чи підлягатиме арештоване майно спеціальній конфіскації, чи відшкодовуватиметеся шкода за рахунок третьої особи. Вважає, що підстави застосування спеціальної конфіскації, що закріплені в ст.96-2 КК України, відсутні.

Тому, захисник вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону та спрямована на необґрунтоване втручання у фундаментальне право особи мирно володіти своїм майном, захищене Конституцією України та Протоколом №1 до Європейської конвенції з прав людини.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Власник майна та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його захисника, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу СВ№ 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000009 від 12 січня 2023 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за фактом збуту наркотичних засобів невстановленими особами через Інтернет із використанням мобільних додатків безконтактно шляхом розміщення наркотичних засобів у вигляді «закладок» для споживачів наркотичних речовин та безпосередньо із рук в руки на території Харківської області, м. Харкова та м. Люботин.

Ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 20 лютого 2023 року у цьому кримінальному провадженні був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 174,20 кв.м, житловою площею 70,60 кв.м, який належить на праві власності ОСОБА_10 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення та отримання доказів, а саме: наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (речовин, схожих за зовнішніми ознаками на наркотичні засоби та психотропні речовини), які незаконно придбані, виготовлені та незаконно зберігаються з метою збуту, засобів за допомогою яких виготовляються наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги; приладів та предметів які використовуються для вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів; грошових коштів отриманих в результаті злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, технічних носіїв інформації та мобільних телефонів на яких може міститися інформація щодо незаконного збуту та зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, а також для фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення злочину.

Підставою для надання дозволу на обшук слугувала, серед іншого, інформація, здобута у кримінальному провадженні № 0000009 оперативним шляхом, про особу, яка може бути причетною до виготовлення, зберігання і збуту наркотичної речовин - канабісу, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігає наркотичні речовини з метою збуту. Слідчий мав на меті у спосіб проведення обшуку відшукати докази у кримінальному провадження, зокрема такі як наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги та грошові кошти, отримані в результаті збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.

22 лютого 2023 року у період часу з 09-14 год. до 17-38 год. слідчим був проведений обшук житлового будинку із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено протокол обшуку від 22 лютого 2023 року.

Під час проведення обшуку були виявлені та вилучені паперові згортки у кількості 3 шт., в середині яких знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору у сухому подрібненому стані; полімерний зіп-пакет прозорий з речовиною рослинного походження, які були поміщені до спеціального сейф-пакету № 2042702; та грошові кошти в сумі 12700 доларів США купюрами по 100 доларів, грошові кошти в сумі 18500 грн., купюрами 1000 грн. 15 шт., купюрами по 500 грн. 7 шт., які були поміщені до спеціального сейф-пакету № WAR1171610.

Постановою слідчого від 23 лютого 2023 року вилучені під час обшуку паперові згортки у кількості 3 шт., в середині яких знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору у сухому подрібненому стані; полімерний зіп-пакет прозорий з речовиною рослинного походження та грошові кошти в сумі 12700 доларів США купюрами по 100 доларів, грошові кошти в сумі 18500 грн., купюрами 1000 грн. 15 шт., купюрами по 500 грн. 7 шт., визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000009 від 12 січня 2023 року.

Звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт вилучених під час обшуку майна, слідчий посилався на те, що вилучені предмети визнані постановою слідчого речовими доказами у кримінальному провадженні і мають істотне значення для досудового розслідування з огляду на необхідність проведення судових експертиз для з`ясування усіх обставин кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні. Тому для уникнення загрози приховування, пошкодження, знищення чи відчуження речей, які є речовими доказами, просив накласти арешт на вилучене майно.

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що накладення арешту на вказане вище майно, яке являється речовими доказами по кримінальному провадженню, дозволить стороні обвинувачення здійснити повне, об`єктивне та неупереджене досудове розслідування, в тому числі шляхом проведення експертних досліджень, з метою встановлення об`єктивної істини по суті, тому задля його збереження необхідно накласти на нього арешт для проведення подальших процесуальних та слідчих дій, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вилучене під час обшуку майно являється речовими доказами по кримінальному провадженню, і могло зберегти на собі сліди злочину або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи представника ОСОБА_9 про приналежність ОСОБА_8 вилучених під час обшуку грошових коштів та правомірність їх набуття не підтверджується належними, допустимими і достатніми доказами, виходячи з наступного.

Як зазначено судом, на підтвердження правомірного володіння ОСОБА_8 грошовими коштами, представник ОСОБА_11 подала такі документи: трудовий договір від 20 серпня 2021 року та виписки з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_8 . Із трудового договору від 20 серпня 2021 року вбачається, що він був укладений між ЗАО MANVESTA і ОСОБА_8 на не визначений строк, зі встановленням іспитового строку у три місяці. За цим договором ОСОБА_8 мав працювати водієм міжнародного вантажного транспортного засобу. Однак поданий представником примірник трудового договору, складений російською мовою, не містить в собі інформації про розмір заробітної плати у грошовому вираженні, яку роботодавець зобов`язався виплачувати ОСОБА_8 . В своїх поясненнях представник ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_8 отримував заробітну плату на картковий рахунок, відкритий у банківській установі Литовської республіки. Але документи на підтвердження розміру грошових коштів, отриманих ОСОБА_8 від роботодавця ЗАО MANVESTA в якості заробітної плати, представником під час судового розгляду не представлені. Також представник ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_8 повернувся в Україну в березні 2022 року і підписав контракт на проходження військової служби, з чого можна зробити висновок, що трудова діяльність ОСОБА_8 в ЗАО MANVESTA тривала щонайбільше 7 повних календарних місяців, що на думку ОСОБА_11 може свідчити про існування законних джерел походження грошових коштів в іноземній валюті, які були вилучені під час обшуку, і що вони належать саме ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в такому випадку, враховуючи відсутність письмових доказів отримання ОСОБА_8 заробітної плати за трудовим договором, підтвердженням правомірності походження грошових коштів в іноземній валюті та їх приналежність саме ОСОБА_8 могли б слугувати митні документи про декларування валюти під час ввезення їх ОСОБА_8 на територію України в березні 2022 року. А тому дійшов висновку, що наявність одного лише трудового договору не підтверджує доводи представника ОСОБА_9 про наявність у ОСОБА_8 певної суми готівкових коштів в іноземній валюті.

З приводу виписок з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_8 , слідчий суддя, аналізуючи їх зміст, вказав, що вони охоплюють період з 18 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 02 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, створені у форматі щоденного відображення проведених банківських операцій по рахунку та у форматі підсумкових щомісячних записів про загальну суму грошових коштів, що надійшли на рахунок чи були з нього витрачені. Перша банківська операція по картці відбулась саме 18 травня 2022 року, на неї були зараховані грошові кошти в сумі 12721,17 грн., після чого утворився залишковий баланс на картці в сумі 12721,17 грн. У виписці з підсумковим записом за травень 2022 року вказано, що у цей період на картку були зараховані цільові надходження грошових коштів в сумі 12721,17 грн.

Вказані відомості з урахуванням пояснень представника ОСОБА_9 про те, що такі виписки підтверджують існування у ОСОБА_8 законних джерел прибутків, та того, що він з весни 2022 року проходить військову службу за контрактом, маючи офіцерське звання, дають змогу зробити висновок, що банківську картку було активовано з 18 травня 2022 року з метою зарахування на неї грошового забезпечення військовослужбовця. Однак вже з червня 2022 року на картковий рахунок ОСОБА_12 починають надходити грошові кошти нецільового призначення, які з жовтня 2022 року за своїм розміром навіть втричі перевищують розмір цільових надходжень. У підсумку на кінець лютого 2023 року розмір нецільових грошових коштів, що надійшли на картку, майже дорівнює розміру цільових грошових коштів, які ймовірно є грошовим забезпеченням, 798961,71 грн. і 829170,61 грн. відповідно. Представник ОСОБА_8 не змогла пояснити джерела походження таких платежів та їх призначення.

Крім того, як зазначено слідчим суддею, у розширеній виписці по картковому рахунку відображаються щоденні банківські операції прибуткового або видаткового характеру, але без деталізації часу і місця здійснення таких операцій. Лише у виписці, яка сформована у виді підсумкових щомісячних записів, видаткові операції по картковому рахунку позначені як витрати на придбання товарів у магазинах та Інтернеті, банкомати, перекази та інші витрати. Так протягом жовтня-грудня 2022 року з карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_8 , були здійснені витратні банківській операції на загальну суму 919273,38 грн., в той час як на рахунок за той самий період надійшло цільових платежів, тобто грошового забезпечення, в сумі лише 294863,43 грн.

Суд дійшов висновку, що така суттєва різниця між надходженням цільових платежів та витратою грошових коштів викликає сумнів у законності походження тих грошових коштів, які ймовірно були конвертовані в подальшому в іноземну валюту.

Крім цього, у суду викликало сумнів аналіз виписок, створених у форматі щоденного відображення проведених банківських операцій по рахунку за період з 18 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 02 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, оскільки такою карткою, а відповідно й грошовими коштами, які надходили у виді нецільових платежів, користувався особисто ОСОБА_8 . Такі сумніви виникають з того, що у виписці не відображається час, місце і мета здійснення банківських операцій, кількість таких операцій на день, та характер деяких операцій. Так одноразове зняття з рахунку через банкомат готівкових коштів в сумі 100000,00 грн. відбулись 18 жовтня 2022 року, 07 листопада 2022 року і 15 грудня 2022 року, що зазвичай може здійснити лише власник рахунку під час особистого звернення до банківської установи. Але з пояснень представника ОСОБА_9 випливає, що ОСОБА_8 як офіцер Державної прикордонної служби проходить службу за контрактом та боронить Україну, в той час кількість і характер банківських операцій можуть вказувати на велику кількість вільного часу в особи, яка здійснює такі операції з використанням банківської картки. В свою чергу це може вказувати на те, що картку і банківський рахунок використовувала інша особа, в тому числі наближена до ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи представника ОСОБА_9 про приналежність ОСОБА_8 вилучених під час обшуку грошових коштів та правомірність їх набуття не підтверджується належними, допустимими і достатніми доказами, а припущення слідчого про те, що виявлені під час обшуку грошові кошти були отримані від збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів можуть бути перевірені слідчим лише під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внаслідок чого суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

При цьому зазначив, що вимоги прокурора про визначення місця зберігання вилученого майна як речових доказів, не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахування норм законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Виходячи з приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна, як зазначено в ч.2 ст.170 КПК України, допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з матеріалів вказаного провадження, є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених під час обшуку речовин та грошових коштів ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для перевірки версії захисника ОСОБА_9 щодо належності цих грошей ОСОБА_8 .

Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав, для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучене майно, в тому числі і грошові кошти, відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому посилання апелянтів на відсутність у даному кримінальному провадженні повідомленої ОСОБА_8 підозри не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст. 98, 100,171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 27.02.2023 рокуу кримінальному провадженні № 0000009 від 12.01.2023 року за ч.2 ст.307 КК України про задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку 20.02.2023 року в буд. АДРЕСА_1 , а саме на:

- паперові згортки у кількості 3 шт. з речовиною;

- полімерний зіп-пакет з речовиною ;

- грошові кошти в сумі 12700 доларів США ;

- грошові кошти в сумі 18500 грн., -

дані щодо яких більш докладно зазначені у клопотанні та в ухвалі суду першої інстанції, залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ __________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3