Справа № 477/458/22
Провадження № 1-кп/477/13/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 , з секретарем - ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000191, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ставки Бершадського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, який на момент вчинення правопорушення проходив військову службу на посаді водія-електрика відділення управління штабу батальйону - начальник радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року № 48 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-електрика відділення управління штабу батальйону-начальник радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 26 лютого 2022 року, тобто з моменту зарахування обвинуваченого ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , той набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 станом на квітень 2022 року, була залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходилася у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а особовий склад військової частини НОМЕР_1 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ч. 2 ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 березня 2022 року № 58 лейтенант ОСОБА_7 призначений тимчасово виконуючим обов`язки командира механізованої роти НОМЕР_2 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 .

Отже для обвинуваченого - солдата ОСОБА_3 , як водія-електрика відділення управління штабу батальйону-начальник радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , станом на квітень 2022 року прямим начальником був тимчасово виконуючий обов`язки командира механізованої роти НОМЕР_2 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 , накази якого обвинувачений - солдат ОСОБА_3 як підлеглий, зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до лейтенанта ОСОБА_7 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану обвинуваченому - солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу вчинення непокори останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, обвинувачений - солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно зі ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КК України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, обвинувачений - солдат ОСОБА_3 у порушення наведених вимог законодавства обвинувачується у порушенні встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, наказом тимчасово виконуючим обов`язки командира механізованої роти НОМЕР_2 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_7 , викладеним у бойовому наказі від 16 квітня 2022 року, солдату ОСОБА_3 доведено про необхідність зайняти позиції по посадці з координатами НОМЕР_4 із завданням зайняття 2-ї лінії оборони та облаштування інженерних робіт 1-ї, 2-ї черги до 19 год. 00 хв. 16.04.2022 р.

Наказ лейтенанта ОСОБА_7 у день його видання, 16 квітня 2022 року, був доведений особисто обвинуваченому - солдату ОСОБА_3 у формі усного та письмового наказу поблизу АДРЕСА_3 .

Відданий наказ лейтенанта ОСОБА_7 був сформульований чітко і не допускав подвійного тлумачення. При цьому, обвинувачений - солдат ОСОБА_3 не звертався до лейтенанта ОСОБА_7 з проханням уточнити наказ, тобто в повній мірі усвідомлював його та зобов`язаний був виконувати.

При цьому, наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих їй повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Таким чином, обвинувачений - солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний зайняти позиції по посадці з координатами НОМЕР_4 із завданням зайняття 2-ї лінії оборони та облаштування інженерних робіт 1-ї, 2-ї черги до 19 год. 00 хв. 16.04.2022 р.

Однак, обвинувачений - солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, та проходячи військову службу на посаді водія-електрика відділення управління штабу батальйону-начальник радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в районі ведення бойових дій Миколаївської області, 16 квітня 2022 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилення від військового обов`язку, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, прийнявши наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира механізованої роти НОМЕР_2 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 , викладений у бойовому наказі до виконання, прямо виразив небажання виконувати наказ командира, що супроводжувалось усною та письмовою відмовами, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

Відповідальність за вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 діяння передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.

27 лютого 2023 року під час підготовчого судового засідання між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 402 КК України.

З урахуванням щирого каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась, маючи на меті продовжити службу у Збройних Силах України та належним чином виконувати обов`язки, спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації, вчинення кримінального правопорушення вперше, активного сприяння у розкритті злочину, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем проходження служби, має на утриманні малолітнього сина, сторони узгодили покарання у виді 5 (років) років позбавлення волі. А також з урахуванням визнання провини у вчиненні кримінального правопорушення, обставин справи, відсутності обтяжуючих обставин та даних про особу, сторони узгодили звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, тривалість якого, а також обов`язки, які покладаються на обвинуваченого, залишили на розсуд суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Частиною 2 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Частиною 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України та яке, згідно зі ст. 12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів.

Вчиненим злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та зазначив, що розуміє надані йому законом права, положення ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наслідки її невиконання, та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник також просив затвердити укладену угоду.

Прокурор висловив думку щодо затвердження цієї угоди про визнання винуватості, як такої, що відповідає вимогам закону.

Вивчивши надані матеріали та вислухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, умови даної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угоду укладено на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, узгоджена міра покарання відповідає санкції частини 4 статті 402 КК України з застосуванням загальних засад призначення покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 27 лютого 2023 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 .

З огляду на беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, вчинення кримінального правопорушення вперше, щирого каяття, наявності на утриманні малолітнього сина та міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики за місцем служби, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізолювання від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання, на підставі статті 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався, клопотань щодо обрання такого до суду не надходило.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2023 року між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 27 лютого 2023 року покарання за ч. 4 ст. 402 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1