№ 178/752/21
№ 1-кп/207/140/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Захисниками обвинувачених адвокатом ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 до суду подано клопотання про визнання доказів у кримінальному провадженні недопустимими, визнання дії слідчого СВ ВП № 6 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства України та визнання недопустимими наступні письмові докази: протоколу затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України від 15 квітня 2021 року; постанови від 16.04.2021 року про визнання куртки, вилученої у ОСОБА_7 речовим доказом; висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 312 від 18.05.2021 року; протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 22.04.2021 року; протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 23.04.2021 року; протоколи слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 15.04.2021 року; заяви потерпілого ОСОБА_12 від 08.04.2022 року; висновки судово-медичної експертизи № 404-Е, № 405-Е, № 406-Е, № 407-Е, № 408-Е від 19.05.2021 року, вважають, що досудове розслідування та процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні проводилось не уповноваженими особами, а саме: слідчим ОСОБА_8 та прокурором ОСОБА_3 з підстав, викладених у скарзі.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали зазначені клопотання.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 також підтримали зазначені клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотань, зазначив про відсутність порушень процесуального закону під час збирання доказів про очевидну недопустимість яких зазначають захисники.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч.2, 3 ст.87 КПК України).

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст.87 КПК України).

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість учасник судового провадження (у даному випадку захисник) не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено у судових засіданнях, після затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України слідчий ОСОБА_8 одразу зателефонував до центру надання безоплатної вторинної правової допомоги і підозрюваним був призначений один захисник, у зв`язку з тим, що в показах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було суттєвих протиріч, який прибув до них о 22-50, оскільки йому необхідний був деякий час, щоб доїхати. В протоколі про прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_12 від 15.04.2021 року було вказано три особи, а сам: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , однак підозру було пред`явлено лише ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскільки потерпілим неодноразово наголошувалось, що тілесні ушкодження йому було спричинено тільки останніми.

Стосовно куртки демісезонної з капюшоном, що належить ОСОБА_7 , яку було вилучено та визнано речовим доказом, судом було встановлено, що після затримання та доставленя до відділку поліції до ОСОБА_7 приїхали його батьки та привезли чисті речі, які він переодяг в присутності працівників поліції без згоди слідчого в приміщенні відділку, а куртку поклав сам до пакету, який віддав співробітникам поліції, які в подальшому віддали слідчому, тому даний пакет не було описано та опечатано. Даний факт узгоджується також наданими у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .. Взуття, яке було на ОСОБА_7 працівниками поліції не вилучалось, оскільки на ньому не було будь-яких слідів злочину. Біологічні зразки ОСОБА_7 були відібрані лише за його згодою, яка була зафіксована його особистим підписом у заяві та постанові.

Доводи захисника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 стосовно того, що в деяких документах були відсутні необхідні підписи також не знайшли свого підтвердження, оскільки допитаний у судовому засіданні слідчий СВ ВП №6 Кам`янського РУП ОСОБА_8 чітко підтвердив той факт, що абсолютно всі документи, які є в матеріалах кримінального провадження мають усі необхідні підписи, які були здійснені своєчасно.

Стосовно клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим, судом було досліджено та встановлено, що дане клопотання обвинуваченим було вручено своєчасно, разом з копією матеріалів, якими воно обґрунтовувалось, після його складання та затвердження прокурором, а саме: ОСОБА_6 - 16.04.2021 року о 13.30 год., ОСОБА_7 16.04.2021 року о 11-45 год., та розглянуто Криничанським районним судом 16.04.2021 року, тобто наступного дня після затримання обвинувачених, а в який саме час, суду встановити не вдалося.

Однак при дослідженні матеріалів кримінального провадження судом було встановлено порушення вимог кримінально-процесуального законодавства України слідчим СВ ВП №6 Кам`янського РУП ОСОБА_8 , а саме, в порушення вимог ст.110 КПК України, слідчий при отриманні і розгляді клопотання захисника ОСОБА_5 щодо допуску останньої до ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не було винесено постанову із зазначенням прийнятого рішення, а отже це є порушенням принципів законності та об`єктивності.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду, яке вирішується в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Керуючись ст.ст.84,89,94,369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимими доказів та визнання дій слідчого СВ ВП №6 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства України під час судового розгляду задовольнити частково.

Визнати дії слідчого СВ ВП №6 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 такими, що не відповідають вимогам ст.110 КПК України в частині не винесення постанови із зазначенням прийнятого рішення за клопотанням захисника ОСОБА_5 від 12.05.2021 року.

В іншій частині в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимими доказів відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_4 про визнання недопустимими докази під час судового розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1