ТАРУТИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа№ 514/1225/22 Провадження по справі № 1-кп/514/116/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000319 від 26.07.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баймаклія Думбравенського району Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого вищу освіту, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, обіймаючого посаду заступника начальника 35 державної пожежно рятувальної частини 9 державного пожежно рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2021 року, приблизно o 20 годині 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , рухаючись на технічно справному автомобілі марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Центральна, в бік вул. Красна смт Тарутине Болградського району Одеської області, проявив необережність у виді кримінальної протиправної самовпевненості, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, легковажно розраховув на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у зв`язку з чим відповідно не відреагував на її зміну, мав технічну можливість запобігти зіткненню, діючи в порушення вимог п.п. 12.1, 12.2, 12.4, 12.9«б» «Правил Дорожнього руху», в результаті чого, на повороті дороги праворуч, здійснив виїзд на зустрічну смугу та ліве узбіччя, контактуючи нижньою частиною кузову з пошкодженнями, напливами асфальтобетонного покриття на якому виникають зчоси, та продовжуючи рух по лівому узбіччі, контактував лівою боковою частиною кузову автомобілю з бетонним блоком, який розташовано на мості, біля лівого краю проїжджої частини за напрямком руху автомобіля, внаслідок чого, пасажири автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а саме: ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні даного злочину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначив, що на повороті дороги праворуч, здійснив виїзд на зустрічну смугу та ліве узбіччя, контактуючи нижньою частиною кузову з пошкодженнями, напливами асфальтобетонного покриття на якому виникають зчоси, та продовжуючи рух по лівому узбіччі, контактув лівою боковою частиною кузову автомобілю з бетонним блоком, який розташовано на мості, біля лівого краю проїжджої частини за напрямком руху автомобіля, внаслідок чого, пасажири автомобіля отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, просив застосувати ст. 69 КК України і призначити покарання у виді штрафу та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він працює в пожежно - рятувальній службі і в тому числі приймає участь в оперативному реагуванні, що також включає в себе виконання ролі водія.
У вчиненому розкаюється.
Потерпілі, в порядку передбаченому ст. 55 КПК України до провадження не залучались.
Окрім повного визнання вини, винність обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині повністю доведена і підтверджується зібраними по справі в порядку ст.ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Суд звертає увагу, що диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна.
Злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, зокрема порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків та перебувають із ними у причинно-наслідковому зв`язку.
Відповідно, об`єктивна сторона вчиненого обвинуваченим складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (смерть потерпілого - ч. 2), причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Протиправне діяння обвинуваченого полягає в порушенні правил дорожнього руху, зокрема вчинено шляхом у вчиненні дій, заборонених правилами (керування транспортним засобом у стані сп`яніння, перевищення швидкості руху транспорту) та у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху .
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17.
За змістом закону порушення Правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільне небезпечних наслідків - заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками.
Об`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.
Показами обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що рухаючись на технічно справному автомобілі марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Центральна, в бік вул. Красна смт Тарутине Болградського району Одеської області, він проявив необережність, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, легковажно розрахував на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у зв`язку з чим відповідно не відреагував на її зміну, мав технічну можливість запобігти зіткненню, діючи в порушення вимог п. п. 12.1, 12.2, 12.4, 12.9«б» «Правил Дорожнього руху», в результаті чого, на повороті дороги праворуч, здійснив виїзд на зустрічну смугу та ліве узбіччя, контактуючи нижньою частиною кузову з пошкодженнями, напливами асфальтобетонного покриття на якому виникають зчоси, та продовжуючи рух по лівому узбіччі, контактув лівою боковою частиною кузову автомобілю з бетонним блоком, який розташовано на мості, біля лівого краю проїжджої частини за напрямком руху автомобіля, внаслідок чого, пасажири автомобіля, отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а саме: ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, з урахуванням показів обвинуваченого, який вину у вчиненому злочині визнав повністю, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 12.1, 12.2, 12.4, 12.9«б» «Правил Дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажири автомобіля, отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а саме: ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли в суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Так, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в силу ст. 66 КК України суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; надання медичної допомоги або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в силу 67 КК України відсутні.
Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, шкоду потерпілим відшкодував, і вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, тобто із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, оскільки таке покарання відповідатиме тяжкості злочину і буде сприяти виправленню обвинуваченого.
До вказаних висновків суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч. 1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.
Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.
Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 8 постанови Про практику призначення судами кримінального покарання від 23.10.2003 року № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на час розгляду кримінального провадження добровільно відшкодував шкоду потерпілим у справі, претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має.
Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду.
На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючи дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, а також позицію прокурора щодо обрання міри покарання у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також відношенням потерпілих до даного провадженні, які на підставі ст. 55 КПК України не виявили бажання залучатись до провадження, а також враховуючи висновок органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без позбавлення волі; відсутність матеріальної шкоди, і вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, тобто із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує думку прокурора, який просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання та приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, з наступних підстав.
Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху, враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що діяльність обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортним засобом суд приходить до висновку про можливість не застосувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 працює в пожежно - рятувальній службі і в тому числі приймає участь в оперативному реагуванні, що включає в себе виконання ролі водія.
Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Суд дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз на загальну суму 8529 грн. 08 коп.
Долю речових доказів у справі необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений арешт майна на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2021 року.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз на загальну суму 8529 (вісім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 08 (вісім) копійок.
В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2021 року, а саме на вилучені під час проведення огляду місця події (місце ДТП) об`єкт, а саме на:
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ INZ4028274 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ 4376926 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ 4376929 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ 4376925 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти бетону, який містить речовину бурого кольору схожу на кров, які поміщено до коричневого паперового конверту Національна поліція України слідче управління, з позначками 1 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагмент рослин, які містять нашарування речовини бурого кольору схожу на кров, які поміщено до коричневого паперового конверту Національна поліція України слідче управління, з позначками 2 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими - скасувати.
В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2021 року, а саме на вилучені під час проведеного обшуку об`єкти по вул. Красна, поблизу будинку №72 в смт Тарутине, а саме на:
слід долоні руки, який за допомогою липкої стрічки вилучено під час обшуку з дверцят автомобілю та поміщено до сейф пакету SUD 1008548;
речовину бурого кольору, ззовні схожу на кров, яку вилучено під час обшуку з автомобільного заднього колісного диску та поміщено до коричневого паперового конверту Національна поліція України слідче управління, з позначками 2;
нашарування речовини бурого кольору. яку виявлено під час обшуку на внутрішній частині водійських дверцят та поміщено до коричневого пакету Національна поліція України слідче управління з позначкою 3;
речовину бурого кольору, схожої на кров, яку виявлено під час обшуку на поверхні спрацьованої подушки безпеки за місцем розташування водія, яку вилучено та поміщено до коричневого пакету Національна поліція України слідче управління з позначкою 4;
речовину бурого кольору, схожої на кров, яку виявлено під час обшуку на нижній поверхні водійського сидіння та вилучено та поміщено до коричневого пакету Національна поліція України слідче управління з позначкою 5;
змиви з водійського керма, які вилучено під час обшуку та поміщено до паперового конверту Національна поліція України слідче управління з позначкою 6;
змиви з важелю перемикання передач, які вилучені під час обшуку та поміщено до паперового конверту Національна поліція України слідче управління з позначкою 7;
автомобіль марки «Mercedes-Benz» (номер шасі НОМЕР_2 ) згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, який належить ОСОБА_4 , з подальшим зберіганням на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104 - скасувати.
Речові докази, а саме:
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ INZ4028274 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ 4376926 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ 4376929 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти автомобіля, який поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ 4376925 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагменти бетону, який містить речовину бурого кольору схожу на кров, який поміщено до коричневого паперового конверту Національна поліція України слідче управління, з позначками 1 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
фрагмент рослин, які містять нашарування речовини бурого кольору схожу на кров, які поміщено до коричневого паперового конверту Національна поліція України слідче управління, з позначками 2 та підписано учасниками слідчої дії, а також понятими;
слід долоні руки, який за допомогою липкої стрічки вилучено під час обшуку з дверцят автомобілю та поміщено до сейф пакету SUD 1008548;
речовину бурого кольору, ззовні схожу на кров, яку вилучено під час обшуку з автомобільного заднього колісного диску та поміщено до коричневого паперового конверту Національна поліція України слідче управління, з позначками 2;
нашарування речовини бурого кольору. яку виявлено під час обшуку на внутрішній частині водійських дверцят та поміщено до коричневого пакету Національна поліція України слідче управління з позначкою 3;
речовину бурого кольору, схожої на кров, яку виявлено під час обшуку на поверхні спрацьованої подушки безпеки за місцем розташування водія, яку вилучено та поміщено до коричневого пакету Національна поліція України слідче управління з позначкою 4;
речовину бурого кольору, схожої на кров, яку виявлено під час обшуку на нижній поверхні водійського сидіння та вилучено та поміщено до коричневого пакету Національна поліція України слідче управління з позначкою 5;
змиви з водійського керма, які вилучено під час обшуку та поміщено до паперового конверту Національна поліція України слідче управління з позначкою 6;
змиви з важелю перемикання передач, які вилучені під час обшуку та поміщено до паперового конверту Національна поліція України слідче управління з позначкою 7, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18 - знищити.
Речові докази, а саме автомобіль марки «Mercedes-Benz» (номер шасі НОМЕР_2 ) згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, який належить ОСОБА_4 , який зберігається на майданчику Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18- повернути власнику
ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 , не обирати.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Копію вироку обвинуваченому та прокурору вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1