Номер провадження: 11-сс/813/1617/22
Справа № 496/4225/22 1-кс/496/1724/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі
прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000397 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000397 накладено арешт на закордонний паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 01.02.2017 органом 4803 на ім`я ОСОБА_8 із забороною відчуження, користування та розпорядження.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 21 вересня 2022 року про накладення арешту на майно та відмовити у задоволенні клопотання.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, який пропущений з поважних причин.

Вказує, що копію оскаржуваної ухвали йому було направлено 03.11.2022 року на його електронну адресу, яку фактично він отримав 04.11.2022 року у зв`язку з плановими відключеннями світла в м. Миколаєві. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, як такий , що пропущений з поважних причин.

Стверджує, що у клопотанні дізнавач жодним чином не обґрунтував підстави накладення арешту на майно.

Виходячи із клопотання, суд вважав встановленим, що у провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження за №0000397 за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК.
Однак ОСОБА_9 не проходив прикордонний контроль в ПП «Маяки», а тому підстав для порушення кримінального провадження за ч. 4 ст. 358 КК не було.

Докази , що підтверджують факт подачі тимчасових посвідчень на прикордонний контроль в пункті пропуску «Маяки» до клопотання про накладення арешту не додані.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000397 триває, жодній особі повідомлення про підозру не вручено.

Версія органу досудового розслідування про те, що закордонний паспорт зазначений в клопотанні про арешт майна є предметом, доказом злочину, засобом та знаряддям його вчинення належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КК України доказами.

ОСОБА_9 не є підозрюваним або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого , не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна та не встановлено його причетності до вчинення кримінального правопорушення викладеного у клопотанні органу досудового розслідування про арешт майна.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для звернення з клопотанням про арешт майна не існують, вони не обґрунтовані матеріалами доданими до клопотання.

Дізнавачем не наведено доводів взагалі скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, направили заяву в якій зазначили, що ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_7 30.11.2022 року не можуть прибути до приміщення Одеського апеляційного суду. Відсутність електроенергії та інтернету у м. Миколаєві унеможливлює з`єднання за допомогою інших засобів зв`язку, тому є можливим розгляд за їх відсутності. Апеляційну скаргу підтримують у повному обсязі та просять її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Посилався на те, що вилучений паспорт містить ознаки підробки відомостей які до нього внесені, що підтверджується доданими до клопотання документами та листом ДПС України, згідно з яким проведеними заходами перевірки встановлено, що інформація про постійний консульський облік у посольстві України у Грецькій республіці не відповідає дійсності. Тому ці обставини підлягають перевірці в ході досудового розслідування , для забезпечення якого необхідно накласти арешт на речові докази.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.
За приписами ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом 5 днів з дня її оголошення.

Матеріали провадження не містять відомостей про те, що в межах строку на апеляційне оскарження слідчим суддею адвокату ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 була направлена копія ухвали від 21.09.2022 року.

Доводи апелянта про те, що копію оскаржуваної ухвали було отримано 04.11.2022 року матеріалами провадження не спростовуються.

Отже до закінчення строку на апеляційне оскарження апелянту не були відомі мотиви прийнятого слідчим суддею рішення , а тому слід визнати, що апелянт у визначений законом строк об`єктивно не міг подати апеляційну скаргу.

За клопотанням заінтересованих осіб їхню необізнаність із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України .

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 21.09.2022 року належить поновити з метою забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення .

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання дізнавача про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000397 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, вбачається, що дізнавач визначив метою накладення арешту на закордонний паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 01.02.2017 органом 4803 на ім`я ОСОБА_8 , його збереження як речового доказу, оскільки наявні достатні підстави вважати, що вказаний документ зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У клопотанні зазначено, що 13.09.2022 року о 22:07 год. надійшло телефонне повідомлення на спецлінію 102 від працівника прикордонної служби України про те, що 13.09.2022 на ПП "Маяки", що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, 49 км автодороги Одеса-Рені, громадянин ОСОБА_8 , на паспортний контроль для безперешкодного перетину державного кордону пред`явив закордонний паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 01.02.2017 органом 4803 на ім`я ОСОБА_8 , з ознаками підробки. Даний факт зареєстрований в ЄО Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області №13597 від 13.09.2022 та відомості внесені до ЄРДР за №0000397 від 14.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України. В період з 23:23 год. по 23:27 год. 13.09.2022 року проведений огляд місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, ПП «Маяки», траса М-15, 49 км автодороги Одеса-Рені, в ході якого виявлено та вилучено закордонний паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 01.02.2017 органом 4803 на ім`я ОСОБА_8 .

Твердження апелянта про те, що клопотання дізнавача не містить відповідного обґрунтування слід визнати непереконливими.

Вбачається, що постановою від 14.09.2022 року закордонний паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 01.02.2017 органом 4803 на ім`я ОСОБА_8 визнано речовим доказом.

Із клопотанням про накладення арешту на майно дізнавач звернувся до суду 14.09.2022 року, тобто з дотриманням строків визначених ч. 5 ст. 171 КПК.

У клопотанні дізнавач зазначив підставу та мету арешту майна, навів відповідне обґрунтування , вказав майно, яке слід арештувати. Послався дізнавач і на те за якими критеріями він визначив можливість використання вилученого документу як речового доказу.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість клопотання зводяться до незгоди із прийнятим дізнавачем рішенням про визнання вилученого документу речовим доказом .

Колегія суддів відхиляє такі твердження апелянта, та враховує, що на початковій стадії досудового розслідування дізнавач обґрунтовано дійшов висновку, що вилучений документ відповідає критеріям речового доказу та зазначив обставини, які дали йому підстави для такого висновку та ознаки підроблення, які в подальшому підлягають перевірці шляхом призначення відповідних експертиз та проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Твердження апеляційної скарги про те, що на вилучений документ не могло бути накладено арешт, оскільки ОСОБА_10 у кримінальному провадженні не набув статусу підозрюваного, не є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 4 статті 358 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені, передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке ухвалою слідчого судді, що оскаржується, накладено арешт, відповідає ознакам речового доказу, колегією суддів ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .

У кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів
Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність достатніх підстав вважати, що вилучений під час огляду місця події документ відповідає критеріям речових доказів, оскільки є вірогідним, що цей документ містить відомості, що мають значення для цього кримінального провадження, і що у разі не накладення арешту існує ризик приховування, знищення вилученого майна.

Апеляційний суд вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співмірним із завданнями кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 не проходив прикордонний контроль в ПП «Маяки», і не має доказів на підтвердження факту подачі тимчасових посвідчень( як зазначено в апеляційній скарзі) на прикордонний контроль в пункті пропуску «Маяки» , а тому не було підстав для внесення відомостей до ЄРДР , не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваної ухвали, як на тому наполягає захисник.

Фактично захисник порушує питання оцінки допустимості доказів та їх достатності для доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України .

Вбачається , що ОСОБА_12 ще не повідомлено про підозру.

Слідчий суддя на цій стадії кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити чи є підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, з метою забезпечення його дієвості, чи наявна правова підстава для арешту майна і чи встановлена можливість використання тимчасово вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя відповідно до ч.2 ст. 172 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні , якщо арешт майна накладається у випадку , передбаченому п. 1 ч 2 ст. 170 КПК.

Ці обставини слідчий суддя належним чином перевірив.

Обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення враховується при вирішенні питання про накладення арешту на майно у випадках, передбачених п. 3, 4 ч.2 ст. 170 КПК.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України та доводити , що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді з підстав зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000397, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4