Справа № 204/8584/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника установи ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Дніпро, в режимі відеоконференції, заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядомвідносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 04.11.2021 року звернулася Дніпровська філія «Спеціалізований заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» з заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 липня 2021 року за №1584 реорганізовано державну установу «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» шляхом її приєднання до державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Установлена, що державна установа «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України». Державна установа «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (далі Інститут) є державною науково-дослідною установою, державною спеціалізованою установою судово-психіатричних експертиз Міністерства охорони здоров`я України, уповноваженою установою з проведення моніторингу наркотичної ситуації в Україні та здійснення організаційно-методичної функції у сфері надання психіатричної допомоги, заснованою на державній власності, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України і є підзвітною йому. Інститут є державною бюджетною неприбутковою установою, Уповноваженим органом управління якої є Міністерство охорони здоров`я України. Інститут створений як Українська філія Всесоюзного науково-дослідного інституту загальної та судової психіатрії імені В.П. Сербського (наказ Міністерства охорони здоров`я CPCP від 16.05.1984 р. № 548).

Інститут є правонаступником державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2021 р. № 1584 «Про реорганізацію державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 960 від 15 жовтня 2021 року, зазначено про те, що в психічному стані спостерігаються прояви емоційно-вольових порушень з емоційною лабільністю, зі зміною неадекватно підвищеного настрою на дратівливість, нестриманість, напруженість і тривожність. Наявні егоїстичність, егоцентричність, когнітивні порушення з нестійкою, розсіяністю уваги, в`язкістю, уповільненістю, конкретністю мислення, порушеннями продуктивності розумової діяльності з неспроможністю оцінити наслідки своєї поведінки та грубими порушеннями пам`яті на минулі події, в тому числі на період інкримінованих йому дій. Викладене поряд з відсутністю розуміння хворобливості свого стану, усвідомлення чинників, що обумовили СНД, жалю з приводу скоєного, відсутністю соціально-позитивних особистісних орієнтацій з легковажним ставленням до вживання алкоголю та ігор на гральних автоматах, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. До того ж, присутній негативний вплив соціального оточення на терапевтичні настанови пацієнта. Таким чином, ОСОБА_6 , 2002 року народження за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Представник установи ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №960. Також, суду пояснив, що згідно вказаного висновку, пацієнт ОСОБА_6 потребує продовження лікування в медичному закладі з суворим наглядом. Раніше постановлена ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про продовження від 20.05.2021 року ніким не оспорювалася і не скасована, пацієнт законно перебуває у даному медичному закладі.

В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_8 суду пояснила, що вона не приймала участі у комісії лікарів, оскільки перебувала у черговій відпустці. Лікує пацієнта з травня 2022 року. У пацієнта спостерігаються вольові порушення, порушення мислення, а також інші фактори, які свідчать про те, що пацієнт є особливо небезпечним для оточуючих. Комісія лікарів прийшла до такого висновку на підставі спостереження за пацієнтом н протязі шести місяців, на підставі обстежень, які роблять психологи на протязі шести місяців, проводячи всі методики, які використовуються і вони дають потім трактовку тим обстеженням, які вони проводять з хворим. Поведінка хворого не є основним критерієм оцінки особливої небезпечності. Якщо подивитися на анамнез, то згідно судового ата експертизи, а їх було три ніхто і ніде пацієнта не описує як позитивного, не описує його прекрасну соціальну поведінку. У психологів з якими вони працюють у комплексі існують методики, до них є інструкції. У пацієнта є виражені зміни особистості, які трактуються і у вольових порушеннях і когнітивнихпорушеннях. Когнітивніпорушення виражені дуже значно, оскільки у нього велика різниця між вербальним і невербальним інтелектом пацієнта. Це являється підставою вважати, що дана поведінка пацієнта буде повторюватися. По статистиці, якщо такі пацієнти не пройдуть ку4рс лікування, то він може вчинити злочин або такий, або ще тяжкі ший. Наші висновки базуються на підставі підручників з психіатрії а також наказах МОЗ України.

В судовому засіданні особа, щодо якої розглядається заява ОСОБА_6 надав суду пояснення про те, що він не відчуває того, що у висновку написано. Ніяких зауважень до нього не було. Він розуміє що у нього є захворювання і його потрібно лікувати. Він розуміє в наслідок чого він скоїв кримінальне правопорушення. На даний час він не вважає себе здоровою людиною, але у нього немає ніяких припадків. Він заперечує продовження лікування. Він заперечує лікування саме у цій лікарні. Просить суд перевести його в іншу лікарню.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки 15 квітня 2021 року ОСОБА_6 на підставі ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області був госпіталізований до даного закладу. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру. Дана заява була зареєстрована в суді 04 листопада 2021 року. Хоча заклад і звернувся до суду вчасно, але це не є підставою для продовження примусових заходів медичного характеру, оскільки строк тримання ОСОБА_6 у цьому закладі закінчився.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що нею були вивчені матеріали щодо ОСОБА_6 . Вислухавши думку членів комісії, дослідивши висновок щодо ОСОБА_6 і усі обставини, на яких наполягає комісія, і які викладені у відповідних пунктах, вважає, що вони знаходять своє підтвердження. Просила продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 .
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши медичну картку ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
За змістом статті 95 КК України та ст.. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Згідно п. 2 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31 серпня 2017 року за № 992 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.11.2017 року за № 1408/31276 ПЗМХ (далі Наказ № 992 від 31.01.2017) за рішенням суду застосовуються до осіб, які скоїли суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України (далі - СНД), для надання їм психіатричної допомоги з метою інтеграції їх в суспільство та запобігання вчиненню ними повторних СНД.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ухвалою Глибоцького районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме ч.1 ст.115, ч.2 ст.194 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. З 15.04.2021 року ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні у Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України», діагноз: органічний розлад особистості та поведінки внаслідок епілепсії, потребуючий лікування та нагляду.

При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, психічний стан за міжкомесійний період характеризувався проявами емоційно-вольових порушень у вигляді емоційної лабільності, коли неадекватно підвищений фон настрою змінювався дратівливістю, нестриманістю, напруженістю, озлобленістю, тривожністю, егоїстичністю, егоцентричністю, когнітивними порушеннями з нестійкою, розсіяністю уваги, в`язкістю, уповільненістю, конкретністю мислення, зниженими інтелектуально-мнестичними функціями, порушенням продуктивності розумової діяльності з неспроможністю оцінювати наслідки своєї поведінки. Періодично ігнорував вимоги розпорядку відділення, вступав в суперечки з медперсоналом, зневажливо ставився до зауважень на свою адресу. Виявляв виражені порушення органічного ґенезу (розсіяність, порушення концентрації, розподілу і переключення уваги, швидкість формування нових навичок, зорово-моторної координації, зниження пам`яті), риси емоційної незрілості, зниження самоконтролю, непередбачуваність вчинків, ненадійність соціальних настанов. Під час бесід був напруженим, тривожним. На більшість питань відповідав «не пам`ятаю», у відповідях намагався дотримуватись порад батьків і адвокатів, приховуючи відомості та негативні факти свого життя, лікування. При детальному розпитуванні пацієнта про психічний стан, образ життя напруга зростала, змінювався вираз обличчя, ставав більш напруженим, дратівливим, невдоволеним. Заперечував будь-які психічні розлади, незважаючи на те, що лікувався під час слідства в психіатричній лікарні за даними медичної документації. З байдуже сю говорив про загибель потерпілої, хоча неодноразово повідомляв про теплі та доброзичливі взаємовідносини з постраждалою. Було грубо порушені критичні, прогностичні, когнітивні, адаптаційні здібності Не мав адекватних, соціальних терапевтичних настанов. В структурі індивідуально-мотиваційній й емоційно-вольовій виявлялися: змішаний варіант реагування, нестійкість позиції, риси емоційної незрілості, відчуття непорозуміння, вразливість відносно критичних зауважень на свою адресу, мінливість у прихильностях, розчарування в сфері значимих між особистих контактів, труднощі соціальної адаптації. На фоні внутрішньої тривоги й напруженості, збереження середніх інтелектуальних можливостей (ІQ=89) виявлялося порушення органічного ґенезу (неуважність, порушення властивостей уваги (концентрації, розподілу, перемикання), ослаблення опосередкованого запам`ятовування.
Згідно даних клінічного дослідження особи, отриманої під час проведення комісії лікарів-психіатрів, ОСОБА_6 в розмові зацікавленості не виявляє, мовний контакт носить вкрай формальний характер. Орієнтирований всебічно вірно. Сидить в розкритій позі. Недоречно усміхається. Повідомляє, що відчуває себе добре. Настрій підвищений. На питання відповідає по суті, в уповільненому темпі, кратко. Утруднюється в грамотній побутові висловлювань. Постійно переходить в розмові з української мови на російську та навпаки. Словниковий запас достатній. Запас шкільних знань і уявлень відповідає отриманій освіті та стилю життя. Плутається в повідомленні анамнестичних даних, посилаючись постійно на порушення пам`яті. Повідомляє, що рідко вживав алкоголь, вказує припущення, що в день загибелі родички «може випивав зі знайомими, не пам`ятає». Стосовно притягнення його до кримінальної відповідальності вказав, що «мені казали, що я вбив дружину дяді .. я не пам`ятаю цього». Як на момент вчиненого так і на теперішній час вважає себе психічно здоровим. Також повідомив, що раніше міг себе дивно поводити, про що йому казали родичі, але він цього не пам`ятає. Емоційно нестриманий, дратівливий. Мислення характеризується конкретністю. Продуктивність розумової діяльності порушена. Увага нестійка. Байдуже, без жалю говорить про загибель потерпілої. Акцентує увагу лікарів, що повинен перебувати « в лікарні у себе вдома». Як на момент вчиненого, так і на теперішній час вважає себе психічно здоровим.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікаря- психіатра в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Згідно висновку психолога психіатричних відділень ОСОБА_9 від 18 жовтня 2021 року, про результати експериментально-психологічного дослідження у ОСОБА_6 на фоні внутрішньої тривоги та напруженості, інтелектуальних можливостей (ІQ=89) виявляються деякі порушення органічного ґенезу (неуважність, порушення властивостей уваги (концентрації, розподілу та перемикання), зорово-моторної координації, швидкості формування нових навичок, ослаблення опосередкованого запам`ятовування). У структурі індивідуально-мотиваційній та емоційно-вольовій виявляються: пасивно -спостерігаючий тип реагування, активність позиції, риси емоційної незрілості, вразливість відносно критичних зауважень на свою адресу, труднощі соціальної адаптації, напруженість та нетерплячість, виражена емотивність та тривожність.
З оглянутої судом історії хвороби на ім`я ОСОБА_6 вбачається, що він скарг не висловлював. Спостерігаються емоційні розлади у вигляді напруженості, тривожності, емоційної нестійкості. Омани сприйняття заперечує. Судження легковажні та поверхневі. Усвідомлення власного психічного стану, тяжкості скоєного відсутнє.
Також, особа, щодо якої розглядається заява ОСОБА_6 в судовому засіданні стверджував, що на даний час він не вважає себе здоровою людиною, але у нього немає ніяких припадків. Він заперечує продовження лікування.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджені матеріали особової справи, щоденникові записи за міжкомісійний період, пояснення представника установи, лікаря - психіатра в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 960 від 15 жовтня 2021 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_6 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Щодо ствердження адвоката ОСОБА_4 про те, що закінчився строк тримання ОСОБА_6 в медичному закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, то слід зазначити наступне.
Ухвалою Глибоцького районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року застосовано відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2021 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Представник психіатричного закладу, який надає ОСОБА_6 психіатричну допомогу, направив до суду заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру 04.11.2021 року, тобто до спливу шестимісячного терміну, але розгляд даної заяви був декілька разів відкладений за клопотанням сторони захисту (19.01.2022р., 21.01.2022р., 31.01.2022р., 15.06.2022р., 09.08.2022р.), що призвело до затягування судового провадження.

У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_6 за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 369-372, 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядомвідносно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1