ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/727/23 Справа № 629/1593/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 05 вересня 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лозова, Харківської область, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Герсеваново, Лозівського р-ну, Харківської область, громадянина України, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання, із врахуванням положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання, із врахуванням положень ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , кожного окремо, визнано винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, за таких обставин.

28 липня 2020 року, близько 22:00 год., ОСОБА_6 перебував у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де помітив відчинені двері квартири АДРЕСА_5 , після чого у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. У подальшому, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 , реалізовуючи вказаний злочинний умисел, діючи із корисливого мотиву та з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, через двері проник у приміщення зазначеної квартири, де діючи повторно, таємно викрав мобільний телефон марки Meizu С9 Pro (Flyme OSa) 32GB чорного кольору, вартістю 1215 грн., що належить ОСОБА_10 . ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки у розмірі 1215 грн.

Окрім цього, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_6 , спільно із раніше йому знайомим ОСОБА_5 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставин, помітили неподалік будівлі Лозівського міського центру молоді розташованого за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, б. 4А, металеву плиту, масою 188 кг, вартістю 770 грн. 80 коп., яка належить ОСОБА_11 , після чого у них виник спільний умисел на таємне викрадення вказаної плити і вони вступили у попередню змову на його вчинення. Реалізовуючи вказаний спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння у вигляді спричинення майнової шкоди потерпілому, і бажаючи їх настання, діючи із корисливого мотиву та з метою обернення чужого майна на свою користь, 02 вересня 2020 року близько 02:30 год., ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_5 прийшли до будівлі Лозівського міського центру молоді розташованого за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, б. 4А, взявши з собою металевий візок, де таємно викрали, а саме помістили на візок, металеву плиту, масою 188 кг, що була розміщена поруч вказаної будівлі, після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зникли, розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки у розмірі 770 грн. 80 коп.

В апеляційній обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та призначити йому остаточне покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, й на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку 1 день за 2 дні. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що він вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував завдану шкоду. Разом з цим, обвинувачений наголошує, що під час досудового розслідування та судового розгляду перебував під вартою в слідчому ізоляторі №27 та був закріплений за виправною колонією №12 посиленого режиму, й через погані умови тримання під вартою має проблеми зі здоров`ям, тому вирок необхідно змінити в частині призначеного йому покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Разом з цим, вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі також не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених, кожного окремо, та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, роль обвинуваченого у вчиненні злочину групою осіб, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, вартість майна, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку, має зареєстроване і постійне місце проживання, де характеризується позитивно, не має постійного джерела доходу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що викрадене майно потерпілому повернуте, але не внаслідок дій обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав щире каяття.

Разом з цим, суд врахував те, що ОСОБА_5 раніше засуджений за вироками Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.07.2020 та 06.10.2020.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого йому злочину та визначення остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, з його реальним відбуванням.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_5 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а також остаточне покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність застосування, при призначенні йому покарання, положень ст. 69 КК України, то вони є необгрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, враховуючи, що суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , встановив всі обставини, але вони жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчинених ним діянь та, відповідно, не знижують ступеня тяжкості інкримінованих йому злочинів, й обвинувачений інших обставин не навів та апеляційним судом таких встановлено не було, тому висновки суду про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, є обгрунтованими, й підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через його суворість, у апеляційного суду не має.

При цьому, судом першої інстанції обставиною, що помякшує обвинуваченому покарання визнано лише щире каяття, й підстав для визнання інших обставин, визначених ст. 66 КК України, не встановлено й апеляційним судом.

Разом з цим, підстав для зарахування обвинуваченому ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838- VIII від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено, з огляду на те, що інкримінований злочин обвинуваченим було вчинено 02.09.2020, та за попередніми вироками статусу попередньо ув`язненої особи він не мав, тому доводи скарги обвинуваченого в цій частині також є необгрунтованими, й не підлягають задоволенню.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15