Справа № 162/1160/20
Провадження № 1-кп/162/21/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 грудня 2022 року смт Любешів

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , розглядаючи кримінальне провадження №0000178 від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні 07.11.2022 року під час допиту обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні повідомили суду про те, що відносно них під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженні застосовувалися недозволені методи ведення досудового слідства.

В ході судового розгляду обвинувачені вказували, що під час досудового розслідування та проведення з ними слідчих дій у кримінальному провадженні №0000178 визнавали обставини, викладені в обвинувальному акті, розповідали та відтворювали події за вказівкою працівників поліції Любешівського ВП ГУНП у Волинській області, оскільки до них застосовувалося психологічне насильство, в результаті чого ними під тиском працівників поліції були підписані надані їм документи. Наслідками таких незаконних дій працівників поліції стало визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 себе винними у вчиненні інкримінованого їм злочину. Разом з цим, обвинувачені зазначали, що не зверталися із заявами по цьому факту до відповідних органів, оскільки боялися за життя своїх рідних.

З огляду на вказане, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Частинами 1,2 ст. 18 КПК України передбачено, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання,які можуть стати підставою для підозри,обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

З урахуванням вищенаведених положень КПК України, суд зобов`язаний вживати заходи щодо захисту прав людини.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до ст. 410, ч. 1 ст. 412 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Питання щодо застосування до обвинуваченого працівниками поліції недозволених методів фізичного та психологічного впливу має істотне значення для кримінального провадження, і перевірка даних обставин не може бути проведена іншим шляхом.

Так, Верховний Суд в своїй постанові від 06 листопада 2018 року по справі № 567/513/16-к дійшов наступного висновку: виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009 року), «Олексій Михайлович Захаркін проти України» (рішення від 24.06.2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011року). Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Таким чином, Верховний суд наголосив, що суд повинен забезпечити проведення відповідної перевірки заяви особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, в установлений законом спосіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне бюро розслідувань", Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

Положеннями ч. 4 ст. 216 КПК України визначено категорію кримінальних проваджень, які віднесені до підслідності державного бюро розслідувань, зокрема, щодо злочинів вчинених працівником правоохоронного органу.

Частиною 6 ст. 206 КПК України передбачено, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства підчас затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Системний аналіз норм КПК України переконує, що доводи обвинувачених в судовому засіданні про застосування до них під час досудового розслідування будь-яких недозволених методів ведення слідства, повинні бути належним чином перевірені для реалізації захисту порушених прав особи, та наданих законом повноважень реагування на такі факти в разі їх підтвердження з метою створення необхідних умов для притягнення винних осіб до відповідальності й недопущення подібних порушень у майбутньому.

Факти, повідомлені обвинуваченими під час їх допиту в судовому засіданні про застосування до них заборонених методів слідства працівниками правоохоронних органів під час досудового слідства не можуть бути перевірені в ході судового розгляду та потребують окремої перевірки шляхом внесення відомостей в ЄРДР, результати якої можуть мати істотне значення для даного кримінального провадження, та не можуть бути отримані іншим шляхом.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного та всебічного встановлення усіх обставин кримінального провадження та ухвалення законного та обґрунтованого рішення, створення необхідних умов для захисту порушених прав, показання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні мають бути перевірені, тому суд вважає за необхідне доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м. Львів провести перевірку обставин, зазначених обвинуваченими з приводу застосування щодо них психологічного насильства працівниками Любешівського ВП ГУНП у Волинській області, які здійснювали досудове розслідування даного кримінального провадження, встановити їх наявність або відсутність, та вжити відповідні заходи по притягненню винних до відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 11, 206, 333, 350, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у місті Львів (юридична адреса: м. Львів, вул. Максима Кривоноса, 6) провести перевірку фактів, викладених обвинуваченими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні року в усній заяві з приводу застосування щодо них психологічного насильства під час досудового розслідування кримінального провадження №0000178 від 16 липня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Надати Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у місті Львів DVD-R диск (Verbatim 4.7gb. 16x. 120 min ) з відео- та аудіозаписом судових засідань від 07.11.2022 року та 07.12.2022 року.

Про результати виконання ухвали суду повідомити Любешівський районний суд Волинської області та направити суду копію прийнятого процесуального рішення для долучення до матеріалів кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ