Справа № 183/1489/23
№ 1-кп/183/1027/23

У Х В А Л А
03 квітня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.
09.01.2023 року під час здійснення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи своє клопотання тим, що ризики, передбачені п.1,п.2,п.3,п.5 ч. 1. ст. 177 КПК України, які встановленні під час досудового розслідування, існують і на цей час, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, у зв`язку з чим, на його думку, застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для їх запобігання.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання щодо продовження запобіжного заходу його підзахисному, вважаючи підозру необґрунтованою, а ризики не доведеними, одночасно просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, а у разі неможливості зміни запобіжного заходу встановити його підзахисному розмір застави, передбачений КПК України.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 також із зазначених підстав просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 , а також послався на недотримання вимог КПК України при заявлені даного клопотання, одночасно підтримав заявлене клопотання свого колеги.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.
Прокурор наполягав на задоволенні свого клопотання та проти заявленого клопотання адвоката ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт заперечував, пославшись на вимоги ч.6 ст.176 КПК України.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, суд, вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, встановлена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися і продовжують існувати, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується 06.04.2023 року.
Разом з тим, у досудовому звільненні (справа «Смірнови проти Росії» (п. 59)), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для тримання особи під вартою наявність із боку обвинуваченого таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання обвинуваченого під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
При цьому суд, враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу обвинуваченого та характер висунутого проти нього обвинувачення, тяжкість покарання, що йому загрожує, у їх взаємозв`язку з можливими вказаними ризиками, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Так, Європейський суд з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризику переховування».
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення вказаних ризиків, встановлених щодо ОСОБА_3 , під час обрання запобіжного заходу, які не зменшилися і себе не вичерпали у менш обтяжливий спосіб, оскільки на даний час судове провадження тільки розпочате, а тому вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Аналізуючи посилання адвоката ОСОБА_6 на необґрунтованість підозри, суд відноситься до них критично, оскільки вирішення питання обґрунтованості як підозри так і обвинувачення є іншою стадією судового розгляду.
Що стосується клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи вимоги ч.6 ст.176 КПК України. З аналогічної підстави не підлягає встановленню і розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 350 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 01 червня 2023 року включно.
Копію ухвали направити для виконання ДУ "Харківський слідчий ізолятор".
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, а також у встановленні розміру застави - відмовити.
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1