Справа № 307/2389/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1174/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Апша, Тячівського району Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 116 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_14 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 116 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 постановлено обчислювати з 23 квітня 2018 року із зарахуванням періоду перебування його під вартою з 15 березня 2018 року по 05 квітня 2018 року.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_14 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 про стягнення на її користь 2 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 , а у разі відсутності у нього майна достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з його батьків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 в рівних долях на користь потерпілої ОСОБА_14 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 про стягнення на його користь 2 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 , а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з його батьків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 в рівних долях на користь потерпілого ОСОБА_7 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_11 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2018 року на тимчасово вилучене 15 березня 2018 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_16 , майно, а саме: спортивний костюм «puma», балонову куртку, червоного кольору з капюшоном, футболку білого кольору з написом «armany», кросівки «puma» чорного кольору з білою підошвою.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 березня 2018 року на тимчасово вилучене 14 березня 2018 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_11 майно, а саме: светер червоного кольору, джинсові штани, два змиви з дверей до столової кімнати, пару шкарпеток, фрагмент тканини зі столової кімнати, кепку-бейсболку марки «Nіке», змив з дверної ручки столової, змив сліду із стола столової, джойстик «SonyPlaystation», ніж «Воhmann» та запаховий слід з нього, виявлений на кухні №2. ганчірку з кухні № НОМЕР_1 , змив сліду зі сходинок, ніж «Воhmann» та запаховий слід з нього, виявлений у шухляді шафи у ванній кімнаті, махровий рушник білого кольору, змив речовини із крісла, куртку чорного кольору, куртку синього кольору, чорну шапку, ноутбук марки «Аsser», мобільний телефон марки «Айфон», два металеві ножі, пару шкарпеток з кухні № 1, серветки з кухні №1, пару тапок з кухні №1.

Згідно з вироком, неповнолітній ОСОБА_11 визнаний винним у тому, що він 14 березня 2018 року о 18.00 год., знаходячись за місцем свого проживання у кімнаті, розташованій на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , разом із своїм знайомим ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході сварки, яка раптово виникла між ними, в стані сильного. душевного хвилювання, зумовленого явною непристойною поведінкою потерпілого ОСОБА_17 , який висловив на адресу ОСОБА_11 своє ставлення до нього як до чоловіка, та на адресу дівчини ОСОБА_18 , до якої обвинувачений мав почуття, у формі особливого цинічного глузування, зневажливими висловлюваннями щодо сексуальної орієнтації, що принизило честь і гідність ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою злодіяння смерті ОСОБА_17 , взяв ніж та в кімнаті, підійшовши до ОСОБА_17 ззаду, тримаючи ніж в правій руці, наніс удар ножем в область шиї ОСОБА_17 , та в подальшому наніс множинні удари ножем в область спини, множинні колото-різані рани шиї, тулуба та кінцівок, від яких ОСОБА_17 помер на місці події. Згідно висновку комплексної судово- медичної та медико- криміналістичної експертизи № 41 від 20 липня 2018 смерть ОСОБА_17 наступила внаслідок обширного різаного поранення шиї з ушкодженням магістральних судин (яремних вен і сонних артерій), що супроводжувалось гострою масивною крововтратою з послідуючим розвитком гострої аноксичної анемії головного мозку та вкладається в час події, що мала місце приблизно о 18.00 годині 14.03.2018. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_17 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: - різаного поранення шиї з ушкодженням магістральних судин (яремних вен і сонних артерій); трьох проникаючих колото-різаних ран тулуба: а) на передній поверхні правої половини грудної клітки з ушкодженням правої долі печінки; б) передньо-боковій поверхні лівої половини грудноїклітки з ушкодженням серця; в) на задній поверхні правої половини тулуба з проникненням в за очеревинний простір тулуба; семинепроникаючих колото-різаних ран правої половини грудної клітки в проекції 3-4-5-6-7 ребер між середньо-ключичною та середньо-підпахвинною лініями; - поверхневої різаної рани лівої половини грудної клітки на 2,5 см. нижче від лівого соска; - чотирьох непроникаючих колото-різаних ран задньої поверхні лівої половини грудної клітки, на рівні 5-го ребра і 1-го поперекового хребця між навколо-хребтовою і лопаточкою лініями; - колото-різаних ран в області лівого кульшового суглобу і лівої половини калитки з евентрацією лівого яєчка; - різаної рани внутрішньої поверхні правого колінного суглобу; - колото-різаної рани на передньо-внутрішній поверхні правого стегна в нижній третині; - різаної рани внутрішньої поверхні правого стегна в нижній третині з крупнозубчастим верхнім краєм в середній третині рани, а також різаних ран на внутрішній поверхні основних фаланг 2-3-4 пальців правої кисті. Різана рана передньо-бокових поверхонь шиї з ушкодженням магістральних судин відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як потягла за собою смерть потерпілого. Проникаючі колото-різані рани передньої поверхні тулуба з ушкодженням печінки і серця стосовно живих осіб відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення. Проникаюча в за очеревний простір колото-різана рана, множинні не проникаючі колото-різані рани м`яких тканин тулуба, калитки, правої та лівої нижніх кінцівок стосовно живих осіб кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, так як при звичайній їх течії викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня. В ході судово-медичного дослідження, а саме дослідження різаних та колото-різаних поранень встановлено, що потерпілому ОСОБА_17 було нанесено тілесних ушкоджень в загальній кількості 24 ножових поранень. Всі виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_17 тілесні ушкодження - є прижиттєвими.

Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 , прокурор прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 , представники потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, зменшити покарання у виді позбавлення волі неповнолітньому ОСОБА_11 , призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, враховуючи одержане відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 доларів США в стягненні 750 000 грн. на користь ОСОБА_7 відмовити, розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_14 зменшити до 500 000 грн. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: не оспорюючи правильність кваліфікації, вирок слід змінитив частині розміру моральної шкоди, та в частині призначеного покарання, яке є надто суворим та не відповідає особі винного. Також, зазначає про грубе порушення Хустським районним судом Закарпатської області вимог кримінального процесуального закону. На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово продовжувався. 12.12.2018 Хустським районним судом Закарпатської області задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_11 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави. 14.12.2018 судом розглянуто заяву прокурора про виправлення описки у судовому рішенні та оголошено ухвалу. При постановлені ухвали судом грубо порушено вимоги ст. 379 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; заяву розглянуто без належного повідомлення сторони захисту, законного представника, перекладача; ухвалою фактично змінено суть рішення ОСОБА_19 права у випадку внесення застави бути звільненим з під варти.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суду слід було врахувати:характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; особу винного, який: є дитиною; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліку в поліції, як підліток з високим ризиком протиправної поведінки не перебував; на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; характеризується за місцем навчання, як дуже дисциплінований учень; позитивно характеризується за місцем тримання під вартою; має міцні стосунки з батьками, які здатні займатись його вихованням; щиро кається у вчиненому; соціалізація та виправлення обвинуваченого можлива без ізоляції його від суспільства. Суду слід було застосувати ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, однак суд призначив покарання хоч і в межах санкції передбаченої статтею 116 КК України, однак без врахування особи винного, який вчинив злочин у віці 14 років і 2 дні і є дитиною відповідно до законодавства. Відносно цивільного позову:суд формально підійшов до питання відшкодування цивільного позову; не з`ясував майновий стан цивільних відповідачів, тим самим ухвалив судове рішення, яке неможливо буде виконати. Встановивши факт часткового відшкодування моральної шкоди (потерпілому ОСОБА_7 , який в судовому засіданні визнав, що одержав 20 000 доларів США та розпорядився ними на власний розсуд), суд вирішив, що двом потерпілим моральну шкоду слід відшкодувати в однаковому розмірі. Суд не обґрунтував різницю розміру моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 -20000 доларів США та 750000 грн., а потерпілій ОСОБА_14 -лише 750000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок є незаконним, невмотивованим підлягає скасуванню з постановленням нового вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з неправильною перекваліфікацією судом дій обвинуваченого ОСОБА_11 , що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

У вироку при формулюванні обвинувачення за ст. 116 КК України судом не викладено дійсні фактичні обставини кримінального правопорушення. Не взято до уваги та не відображено те, що одразу після сварки, ОСОБА_11 , пройшовши значну відстань (вийшов з кімнати, де виник конфлікт, пройшов 27 сходинок та столову кімнату, через яку зайшов в кухонну кімнату, розташовану на першому поверсі, де взяв ніж та повернувся з ним знову до кімнати, розташованої на другому поверсі, де перебував потерпілий), в якій ззаду наніс удар ножем в область шиї ОСОБА_17 , після чого, переслідуючи наздогнав ОСОБА_17 в столовій кімнаті будинку на першому поверсі, завдав останньому множинних колото-різаних ран шиї, тулуба та кінцівок, від яких ОСОБА_17 помер ні місці події. Одразу після сварки ОСОБА_11 вчиняв фізично активні, свідомі та цілеспрямовані дії, тому стан сильного душевного хвилювання характеризується раптовістю, миттєвістю та швидкоплинністю не міг виникнути у останнього, оскільки з моменту сварки і до заподіяння колото-різаних поранень потерпілому пройшов певний проміжок часу (відбувся розрив у часі), таким чином встановлені судом фактичні обставини даного кримінального правопорушення не підтверджують того, що дії ОСОБА_11 щодо ОСОБА_17 виникли внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, були раптовими та зумовленими його безпосередньою реакцією на дії потерпілого, тобто відбувалися без розриву в часі між обставинами, які викликали у нього стан сильного емоційного напруження, і подальшим вбивством.

Враховуючи встановлений судом характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілим, дані висновку судово-психіатричного експерта №64 від 04.07.2018, зокрема щодо індивідуально-психологічних особливостей особистості та особистісних рис ОСОБА_11 , які, не могли вплинути на його поведінку в досліджуваній ситуації, та, зумовили перебування останнього під час подій у стані сильного емоційного напруження, ступінь якого не досягав такого рівня, який позбавив обвинуваченого можливості усвідомлювати реальний зміст власних дій, повною мірою керувати ними та передбачати їх наслідки, дії ОСОБА_11 обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч.1 ст. 115 КК України, а висновок суду про винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України є необґрунтованим та таким що не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Про намір винного вчинити вбивство з прямим умислом можуть свідчити: неприязні взаємовідносини між винним і потерпілим, поведінка винного і потерпілого, яка передувала вчиненню злочину; спрямованість дій винного і характер заподіяних потерпілому ушкоджень (поранення голови, грудей, тощо), застосування таких знарядь чи засобів, якими безсумнівно може бути заподіяна смерть; інтенсивність дій винного (нанесення багатьох ударів, ран, які свідчать пронамір заподіяти смерть). Оцінюючі кількість ножових поранень, їх інтенсивність, спрямованість дій обвинуваченого, характеристику та локалізацію тілесних ушкоджень стає очевидним, що обвинувачений мав умисел саме на вбивство ОСОБА_17 , адже завдав множинних 24 колото-різаних та різаних поранень в різні частини тіла: шию, тулуб та кінцівки.

Судом не взято до уваги, що при умисному нанесенні потерпілому великої чисельності ударів у життєво важливі органи, які завдають значну кількість тяжких тілесних ушкоджень, несумісних з життям, в цілому, дії винного повинні кваліфікуватися за відповідною частиною ст. 115 КК України, оскільки в таких випадках є очевидним прямий умисел на вбивство.

Суд перекваліфіковуючи дії обвинуваченого на ст. 116 КК України взяв за основу лише покази обвинуваченого ОСОБА_11 , які не узгоджуються із дослідженим в судовому засіданні протоколом слідчого експерименту від 20.03.2018 за участю ОСОБА_16 та відеозаписом даного слідчого експерименту, відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих на будинку АДРЕСА_3 . Апша та іншими доказами по справі без їх належної оцінки. При цьому не навів, належно не обґрунтував та не вмотивував жодного доказу або будь-яких інших обставин на підтвердження наявності тяжкої образи, перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання, те що мало місце явна непристойна поведінка потерпілого, приниження честі і гідності обвинуваченого, а також особливе цинічне глузування з останнього. У вироку суду не зазначено, які дії потерпілого суд вважає непристойними та такими, що особливо принижували честь і гідність обвинуваченого, в чому саме полягає особливе цинічне глузування, а висновки суду про образу базуються виключно на показаннях обвинуваченого та зацікавлених осіб, які є невмотивованими та не підтвердженими іншими дослідженими доказами.

Суд для оцінки образи як такої, що є тяжкою, взяв до уваги емоційні особливості ОСОБА_11 і його психологічний стан, який виник у останнього після висловлювань потерпілого, однак, - не проаналізував та не дав належної оцінки висновку судово-психіатричного експерта №64 від 04.07.2018, згідно якого: не виявлено у неповнолітнього ОСОБА_11 індивідуально-психологічних особливостей, які могли вплинути на його поведінку у досліджуваній ситуації, а також те, що у неповнолітнього ОСОБА_11 не має особистісних рис, які б могли стати однією з умов виникнення надзвичайного емоційного стану та вплинути на його поведінку в досліджуваній ситуації.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки та не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про те, що у їх присутності після скоєння злочину ніхто у будинку речі не пересував, не мив, не приховував, а також не врахував, що відповідно до протоколу огляду місця події від 14.03.2018 ніж, яким нанесені множинні колото-різані поранення ОСОБА_17 , виявлений в кухні на першому поверсі в наборі для ножів, інший ніж - у непритаманному для його зберіганні місці: в шухляді ванної кімнати на другому поверсі будинку, пара шкарпеток, паперові серветки із слідами крові в сміттєвому відрі на кухні першого поверху, що в свою чергу свідчить про умисні дії по приховуванню, намаганню знищити речі (знаряддя злочину) саме з боку обвинуваченого ОСОБА_11 , що, у свою чергу, спростовує перебування його у стані сильного емоційного напруження, а відтак і в стані сильного душевного хвилювання. При цьому, неналежно оцінюючи вказані докази, жодних мотивів щодо їх не врахування суд не навів в судовому рішенні.

Суд безпідставно визнав недопустимим доказом відеозапис з камер №6 та №8 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відомості зафіксовані на них повністю узгоджуються з іншими здобутими доказами, висунутим обвинуваченням та підтверджують вчинення ОСОБА_11 саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Висновки суду, що запис не був відкритий стороні захисту не відповідає дійсності, оскільки всі матеріали даного кримінального провадження, в тому числі 11 відеофайлів з камер зовнішнього спостереження, що містились саме на одному диску, були відкриті стороні захисту - обвинуваченому, його законному представнику та захиснику, що підтверджується відповідним протоколом. На цих відеозаписах з камер №6 та №8 зафіксовано, як ОСОБА_11 після вчинення злочину спокійно, не кваплячись, врівноважено пересувається по території свого господарства, де разом з ОСОБА_16 забігає ззаду в прибудову, в якій перебувають декілька хвилин, звідки знову ж таки не спішно повертаються із пледом жовтого кольору до будинку, що також спростовує перебування його у стані сильного емоційного напруження та в стані сильного душевного хвилювання.

У вироку від 24.05.2019 суд констатує, що сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, в той же час, судом не взято до уваги те що, згідно висновку судово-психіатричного експерта №64 від 04.07.2018, в момент вчинення інкримінованих дій ОСОБА_11 в стані фізіологічного афекту не перебував.

Суд не проаналізував та належно не оцінив повністю даний висновок в сукупності з іншими узгодженими між собою доказами по кримінальному провадженню, відповідно до вимог ст. 356 КПК України, не викликав та не допитав експертів для роз`яснення висновку та усунення можливих суперечностей між показаннями обвинуваченого, свідків та експертним висновком, а заявлене стороною обвинувачення клопотання про проведення повторної комплексної судовопсихолого-психіатричної експертизи відхилив.

Суд достеменно не встановив та належно не обґрунтував, не вмотивував наявність самої тяжкої образи та реальної можливості спричинення нею стану сильного душевного хвилювання. Встановлення даної реальної можливості спричинення тяжкою образою стану сильного душевного хвилювання є питанням факту, яке повинно вирішуватись з урахуванням всіх обставин справи (характеру дій потерпілого, особливостей психічного стану винного, характеру відносин потерпілого з винним, обстановки, за якої застосовувалося насильство чи завдавалася тяжка образа, тощо), що спростовується іншими доказами по справі.

Будь-яких доказів, що обвинувачений ОСОБА_11 щиро розкаявся під час розгляду обвинувального акту в суді не встановлено, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України визнав частково, а за ст. 116 КК України в повному обсязі, активної форми реальної допомоги в установленні невідомих обставин справи та встановленню фактичної істини не надав, а тому, висновок про щирість каяття лише на підставі заяви обвинуваченого є безпідставним. Неправильна кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 призвела до призначення судом покарання, яке є явно несправедливим через м`якість та невідповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, без врахування позиції потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_26 , висловлених в судових дебатах щодо міри покарання, які підтримали позицію сторони державного обвинувачення.

В апеляційних скаргах представник потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 , просять вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок є незаконним, необґрунтованим, підлягає скасуванню, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Судом було визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. Було задоволено клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_16 , який був безпосередньо присутнім під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 та якому відомі детальні обставини вчинення кримінального правопорушення, однак вказаний свідок судом допитаний не був, при цьому, показання свідка ОСОБА_16 , надані безпосередньо в судовому засіданні, могли мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Суд необґрунтовано відхилив заявлене потерпілим та його представниками клопотання про призначення та проведення повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_11 . Судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої сторони про призначення та проведення комплексної судово-медичної та медико-криміналістичної експертизи щодо встановлення обставин, які мають суттєве значення для справи, зокрема заподіяння ножових поранень потерпілому декількома знаряддями та відповідно можливої причетності до вбивства ОСОБА_17 ще однієї особи.

Аналогічно, судом не задоволено клопотання потерпілого про дослідження в судовому засіданні та приєднання до матеріалів кримінального провадження відомостей (роздруківок з соціальних мереж фотознімків ОСОБА_11 зі зброєю в руках, його переписки в соціальних мережах з однолітками), що характеризують обвинуваченого ОСОБА_11 .

Висновки суду про стан сильного душевного хвилювання, у якому нібито перебував обвинувачений ОСОБА_11 під час вчинення ним умисного вбивства ОСОБА_17 , не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд зробив висновок про стан сильного душевного хвилювання ОСОБА_11 виключно на підставі показань самого обвинуваченого та суперечливого висновку експерта. Жодних інших обставин, які б свідчили про перебування ОСОБА_11 в стані сильного душевного хвилювання, суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ст. 116 КК України, у своєму рішенні не навів.

Суд не взяв до уваги протокол слідчого експерименту з свідком ОСОБА_16 та відеозапис даної слідчої дії, з якого вбачається, що єдиний безпосередній очевидець події ОСОБА_16 не підтвердив обставини, на які показав ОСОБА_11 під час його допиту та які в подальшому були викладені судом у вироку, з приводу того, що жорстоке умисне вбивство ОСОБА_17 було зумовлене явною непристойною поведінкою самого потерпілого, який висловив на адресу ОСОБА_11 своє ставлення до нього як до чоловіка, та на адресу дівчини ОСОБА_27 , до якої обвинувачений мав почуття, у формі особливого цинічного глузування, зневажливими висловлюваннями щодо сексуальної орієнтації, що принизило честь і гідність ОСОБА_11 .В судовому засіданні не допитано саму ОСОБА_28 .

Суд дослідив відеозапис з камери спостереження за № 8, на якому зафіксовано, як об 18 год. 20 хв., вже після вбивства ОСОБА_17 , обвинувачений ОСОБА_11 та ОСОБА_16 вдвох вибігають з будинку на подвір`я, де, діючи злагоджено між собою, забігають в добудову до будинку, після чого, пробувши всередині цієї добудови близько 20 секунд, вибігають з неї, при чому першим вибіг ОСОБА_11 , який підбіг до огорожі, щоб подивитися, чи їх ніхто не бачить, і вже після нього з добудови вибіг ОСОБА_16 , який тримав в руках плед світлого кольору. Після цього вони вдвох біжать в сторону входу до будинку. При огляді місця події тіло вбитого ОСОБА_17 було накрито пледом, схожим на той плед, який ОСОБА_16 виніс з добудови. Попри істотне значення вказаного доказу для встановлення всіх обставин справи, суд безпідставно та необґрунтовано визнав його недопустимим. Магнітний носій інформації (DVD диск «Verbatim»), на якому містилися відеозаписи з камер спостереження, розташованих на будинку АДРЕСА_1 , в тому числі за №№6 та 8, був визнаний речовим доказом та в порядку ст. 290 КПК України був відкритий стороні захисту. Визнання судом недопустимим як доказу відеозапису камер є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджало суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Ухвалюючи стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 вирок та, відповідно, призначаючи йому покарання за жорстоке умисне вбивство, суд необґрунтовано кваліфікував дії останнього за ст. 116 КК України.

Перебування в стані сильного душевного хвилювання ОСОБА_11 під час умисного вбивства ОСОБА_17 , ґрунтується тільки на показаннях самого обвинуваченого та на суперечливому висновку судово-психіатричного експерта № 64 від 04.07.2018. Такий висновок суду не узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом під час судового розгляду. Зокрема, відповідно до протоколу слідчого експерименту з свідком ОСОБА_16 та відеозапису слідчого експерименту. Про те, що ОСОБА_11 під час умисного вбивства ним ОСОБА_17 , не перебував в стані фізіологічного афекту чи в іншому стані сильного душевного хвилювання, свідчать також і інші докази, досліджені судом (протокол огляду місця події з додатками, висновки експертів, показання свідків, в тому числі і медичних працівників, які першими прибули на місце події).

В ході судового розгляду, не було встановлено обставин, які б вказували на протизаконне насильство, систематичне знущання чи тяжку образу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 з боку потерпілого, а тому суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та невірно кваліфікував дії ОСОБА_11 за ст. 116 КК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, цивільні позови задоволити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: вирок є незаконним та необґрунтованим. Суд при встановленні та подальшій констатації перебування ОСОБА_11 в стані сильного душевного хвилювання не врахував всі наявні в матеріалах справи відомості, хоча висновок психолого-психіатричної експертизи №64 є суперечливим у висновках і містить відомості які спростовують сам факт перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання.

Вирок містить посилання на покази обвинуваченого, свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , запис слідчого експерименту із свідком ОСОБА_16 . Всі вони зводяться до того, що загиблий потерпілий є скандальною, аморальною, зухвалою людиною. Свідчення ОСОБА_29 зафіксовані у вироку не містять жодної інформації про наявність конфлікту або неприязних стосунків між загиблим потерпілим та обвинуваченим. Вони характеризують особу загиблого як цілком нормального підлітка. Свідчення ОСОБА_31 , запис слідчого експерименту із свідком ОСОБА_16 також не підтверджують наявність конфлікту. Твердження ж родичів обвинуваченого відображають їх суб`єктивне ставлення до нього і не приховують бажання пом`якшити участь обвинуваченого. Жодні із цих свідчень не вказують про побої, штовхання, стусани, удари, або інше приниження честі та гідності шляхом прилюдного зняттям штанів загиблим обвинуваченого. Разом з цим загиблий ОСОБА_17 характеризується позитивно. Висновки суду в частині характеристики загиблого, його відносин із обвинуваченим викладені у вироку від 24.05.2019 року не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду про стан сильного душевного хвилювання, зумовлений жорстоким поводженням, приниженням честі і гідності обвинуваченого потерпілим не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а спростовуються ними. Встановивши в діях ОСОБА_11 склад кримінального правопорушення встановленого ст. 116 КК України і призначивши покарання за це при відсутності кваліфікуючої ознаки суб`єктивної сторони складу злочину передбаченого ст. 116 КК України, суд застосував до ОСОБА_11 закон, який не підлягає застосуванню, що є порушенням ст.413 КПК України. Дії обвинуваченого стороною обвинувачення кваліфіковані вірно за ст. 115 КК України, як умисне вбивство. Суд мав постановити вирок в межах висунутого обвинувачення (ч. 1 ст. 337 КПК України). Як ствердив в судовому засіданні сам обвинувачений - він частково визнав вину. Його показами в судовому засіданні підтверджено, що приводом для конфлікту стали словесні висловлювання, можливі ревнощі, тобто особисті стосунки винного з потерпілим. В ході судового розгляду потерпілими було заявлено клопотання про призначення повторної комплексної судово-медичної експертизи з мотивів відсутності у висновку експерта №41 від 20.07.2018 року відповіді на всі поставлені перед експертом питаннями та повторної комплексної судовопсихолого-психіатричної експертизи, проте суд відхилив їх без жодного з`ясування і мотивації, не видаляючись до нарадчої кімнати для вирішення клопотань.

Натомість письмове клопотання сторони захисту заявлене після цього про визнання відеозапису камер відеоспостереження будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , недопустимим доказом задоволено. Висновок суду першої інстанції про невідкриття стороні захисту відеозапису з камер відеоспостереження не відповідає матеріалам кримінального провадження. Судом порушено ст.ст. 87, 89, ч. 12 ст. 290 КПК України при визнанні недопустимим доказом, відеозапису з камер № 6 та № 8 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Суд не дослідив докази, не надав оцінки в установленому законом порядку, чим було допущено неповноту судового розгляду. Окрім того, суд без жодного обґрунтування зменшив розмір відшкодування завданих потерпілим моральних збитків.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, потерпілих та представника потерпілих, які підтримали подані апеляційні скарги, думку захисника, обвинуваченого та його законного представника, які апеляційні скарги заперечили, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги слід задоволити частково виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У ст. 91 ч. 1 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є неповнота судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, в ході судового розгляду, дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження докази та надавши їм відповідну оцінку, дійшов висновку, що обвинувачений позбавив потерпілого життя перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, та перкваліфікував дії ОСОБА_11 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України.

Так, ч.1 ст. 115 КК України, передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині

З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідальність за ст. 116 КК України передбачена за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок систематичного знущання, протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона складу даного злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Тобто, психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості: 1) умисел завжди є таким, що раптово виник, і афектованим; 2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Розмежування умисного вбивства від вбивства в стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною так і суб`єктивною стороною цих злочинів. Зокрема, при кваліфікації злочину за ст.116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковане насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого.

Тяжка образа - умисне грубе приниження честі і гідності суб`єкта, яке може бути вчинене у будь-якій формі, у тому числі і словесно. Важливе значення для оцінки образи як такої, що є тяжкою, мають емоційні особливості суб`єкта та сприйняття ним факту образи.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 р. Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, вказано, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст. 116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, мотивуючи вирок, взявши за основу покази обвинуваченого ОСОБА_11 , не дав оцінки в сукупності з дослідженим в судовому засіданні протоколом слідчого експерименту від 20.03.2018 за участю ОСОБА_16 , та відеозаписом даного слідчого експерименту, відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження, розташованих на будинку АДРЕСА_3 . Апша та іншими доказами по справі. Згідно вказаного протоколу свідок описував обстановку як до так і після вчинення злочину, яка різнилася з тією, про яку вказував обвинувачений. ОСОБА_16 стверджував, що сварка між хлопцями виникла із інших причин, ніж ті про які повідомив ОСОБА_11 . Крім цього, ОСОБА_16 зазначав, що після конфлікту обвинувачений залишив кімнату, де вони усі разом перебували та повернувшись із ножем цілеспрямовано завдав ОСОБА_17 поранень в шию, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. При цьому, суд першої інстанції, не навів, належно не обґрунтував та не вмотивував жодного доказу або будь-яких інших обставин на підтвердження наявності тяжкої образи, перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання, те що мало місце явна непристойна поведінка потерпілого, приниження честі і гідності обвинуваченого, а також особливе цинічне глузування з останнього. У вироку суду не зазначено, які дії потерпілого суд вважає непристойними та такими, що особливо принижували честь і гідність обвинуваченого, в чому саме полягає особливе цинічне глузування, а висновки суду про образу базуються по суті на показаннях обвинуваченого, які є невмотивованими та не підтвердженими іншими дослідженими доказами.

Так, суд першої інстанції прийшовши до висновку про заподіяння потерпілим обвинуваченому тяжкої образи, взяв до уваги емоційні особливості ОСОБА_11 і його психологічний стан, який виник у останнього після висловлювань потерпілого, однак, - не проаналізував та не дав належної оцінки висновку судово-психіатричного експерта №64 від 04.07.2018, згідно якого: не виявлено у неповнолітнього ОСОБА_11 індивідуально-психологічних особливостей, які могли вплинути на його поведінку у досліджуваній ситуації, а також те, що у неповнолітнього ОСОБА_11 не має особистісних рис, які б могли стати однією з умов виникнення надзвичайного емоційного стану та вплинути на його поведінку в досліджуваній ситуації.

Крім цього, апеляційний суд, звертає увагу, що суд першої інстанції, належним чином не мотивував свого рішення про визнання відеозаписів з камер №6 та №8 будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 недопустими доказами, яким чином обставини отримання цих доказів, істотно порушили права та свободи засудженого, згідно матеріалів кримінального провадження, відповідні файли поряд з іншими були збережені на одному компакт-диску і сторона захисту мала до них необмежений доступ.

Крім того, судом першої інстанції, було визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. Зокрема, судом було задоволено клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_16 .

Проте, місцевий суд не використав всі процесуальні можливості для організації допиту свідків ОСОБА_16 , який є очевидцем скоєння злочину, крім цього, в суді першої інстанції не допитано ОСОБА_32 .

Зазначена неповнота судового розгляду, дослідження судом першої інстанції обставин без надання оцінки доказам, які могли істотно вплинути на висновки щодо фактичних обставин кримінального провадження, призвели до неправильної кримінально правової кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст. 116 КК України.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, що відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_11 .

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_11 підлягає скасуванню, а у кримінальному провадженні слід призначити новий розгляд у суді першої інстанції, задовольнивши подані апеляційні скарги частково. Інші доводи апеляційних скарг, підлягають перевірці і з`ясуванню при новому розгляді в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог КПК України, встановити усі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, із забезпеченням права ОСОБА_11 на захист та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_11 скасувати.

Призначити в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_11 за ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4