ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, працюючого у ПАТ «Рижівський гранітний кар`єр» машиністом тепловоза, одруженого, інвалід 2-ї групи загального захворювання (безтерміново), військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
04 травня 2022 року, приблизно о 07:46 годині хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проспекту Героїв Дніпра м. Горішні Плавні в напрямку від вул. Портової до вул. Добровольського, керуючи автомобілем 3A3-Dawоо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_4 . В цей же час, поблизу будинку № 6 по просп. Героїв Дніпра, на проїзджу частину вийшов пішохід ОСОБА_6 , який перетинав просп. Героїв Дніпра, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, рухаючись по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 (пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра».
Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувають пішоходи, порушуючи вимоги п. 18.1 Правил Дорожнього руху України, де відповідно вказано: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не надав дорогу пішоходу, що переходив проїзджу частину по нерегульованому пішохідному переходу та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .
Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 458 від 22.06.2022 у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: закритий, багатоскалковий перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, які за ступенем тяжкості визначаються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № CE-19/117-22/6696-IT від 07.06.2022 в заданій дорожній обстановці водій автомобіля ЗА3-Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП, шляхом виконання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля 3A3-Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами п.18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що необережні дії ОСОБА_4 , які проявилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, слід кваліфікувати за ч. 1 ст.286 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 , за змістом наданих суду пояснень, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро покаївся; висловив прикрість за вчинене кримінальне правопорушення, готовність до несення відповідальності, оплати компенсації потерпілому; попросив пробачення у потерпілого; просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це є засобом доходу.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив врахувати щире каяття обвинуваченого, активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, часткове відшкодування потерпілому моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень, заподіяної злочином. Зауважив, що обвинувачений раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом, має постійне місце роботи. Щодо призначення судом покарання обвинуваченому, просив суд застосувати ст. 69 КК України та не призначати додаткового покарання.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у вигляді 1 року виправних робіт з відрахуванням у доход держави із суми заробітку засудженого у розмірі 15 відсотків з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Представник потерпілого в судовому засіданні зазначив, що завдану шкоду потерпілому відшкодовано частково у розмірі 15 000 гривень та просив задовольнити позовну заяву, стягнути моральну та матеріальну шкоду.
Потерпілий, за змістом своїх пояснень, погодився з думкою свого представника.
Суд дійшов висновку, ураховуючи думки учасників кримінального провадження, що визнання вини ОСОБА_4 відповідає фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками кримінального провадження не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого, вирішення питання речових доказів, витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд рахує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодуванняпотерпілому моральної шкоди, заподіяної злочином.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.
При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його немолодий вік, стан здоров`я (інвалід 2-ї групи загального захворювання безтерміново), сімейний стан, зокрема обвинувачений є одруженим, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Суд дійшов висновку, що визнання обвинуваченим ОСОБА_4 у судовому засіданні своєї провини вказує на те, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. ОСОБА_4 відверто негативно оцінив свою злочинну поведінку, визнав ті обставини, які їй ставляться в провину, засуджує свій вчинок, і готовий нести відповідальність.
Тому обвинувачений ОСОБА_4 фактично покаївся щиро, що відповідає критеріям (ознакам) щирого каяття, викладеним у висновках, до яких дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 12.11.2020 у справі № 363/975/18.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілого, його представника, які на суворому покаранні не наполягали, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді менш суворго виду покарання, проте, ненайм`якшого, і ненайсуворішого виду покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме виправних робіт на мінімальний строк.
Щодо наявності підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд дійшов наступних висновків.
За ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Частина 2 статті 69 КК України регламентує, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд враховує вищезазначені характерезуючі дані особи овбинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього негативних характеристик, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілому моральної шкоди, заподіяної злочином) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Таким чином суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України без призначення ОСОБА_4 додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 286 КК України як обов`язкове, а самебез позбавлення права керувати транспортними засобами.
Підстави для застосування вимог ст.ст. 69-1, 75, 76 КК України відсутні.
Представником ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» адвокатом ОСОБА_9 подано відзив на позовну заяву.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що у наслідок скоєння ОСОБА_4 злочину, ОСОБА_6 було завдано матеріальної шкоди на суму 32 644 гривні 77 копійок , що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Вирішуючи питання щодо вимоги потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.
Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпілий зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 04 травня 2022 року, з вини ОСОБА_4 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді закритого багатоскалкового перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, внаслідок чого ОСОБА_6 тривалий період часу перебував на стаціонарному, а згодом на амбулаторному лікуванні, втратив працездатність на весь час лікування та продовжує хворіти, отримав велику кількість оперативних втручань, може пересуватися лише за допомогою милиць. До теперішнього часу страждає від наслідків ДТП, що проявляється у необхідності регулярного медичного спостереження, лікуванні, використані милиць для ходи, зміни звичайного способу життя. З урахуванням викладеного, розмір завданої моральної шкоди оцінює у 100 000 гривен.
Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_4 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.
Фактично наявність моральної шкоди обґрунтована потерпілим обставинами, які є очевидними, натомість, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи також реальну можливість відшкодування ОСОБА_4 завданої моральної шкоди, розмір моральної шкоди, що має бути відшкодованим потерпілому, суд визначає в розмірі 50 000 грн. та враховує при цьому 15 000 гривень виплаченої фактично обвинуваченим моральної шкоди потерпілому. Тому у цій частині позов підлягає частковому задоволенню на сумму 35 000 гривень.
У частині вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином з Приватного акціонерного товариства «СК» «Альфастрахування» на користь потерпілого у цьому кримінальному провадженні позов підлягає задоволенню.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи: необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України вигляді 1 року виправних робіт з відрахуванням у доход держави із суми заробітку засудженого у розмірі 15 відсотків.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 1372 грн. 96 коп. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок).
Речовий доказ по справі: автомобіль 3A3-Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасово утримання транспортних засобів ВП № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області - повернути власнику після набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК» «Альфастрахування» на користь ОСОБА_6 32 644 гривні 77 копійок матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК» «Альфастрахування» на користь ОСОБА_6 1632 гривні 22 копійки моральної шкоди, заподіяної злочином.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 35 000 гривень моральної шкоди, заподіяної злочином.
У іншій частині позову відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1