Справа № 753/6523/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/979/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,-

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7років.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 6 квітня 2022 року, приблизно о 10 год. 00 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння за місцем тимчасового проживання, що в АДРЕСА_2 , побачив свою співмешканку ОСОБА_10 разом із потерпілим ОСОБА_11 . В подальшому, у ОСОБА_7 виник конфлікт з ОСОБА_11 на ґрунті ревнощів до його співмешканки ОСОБА_10 , під час якого, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на умисне вбивство потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс потерпілому чотири удари ножем господарсько-побутового призначення в область грудної клітини ОСОБА_11 , після чого наніс йому ще декілька хаотичних ударів кулаками обох рук в область голови потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забитої рани у потиличній ділянці справа; забитої рани у лівій скроневій ділянці; колото-різаної рани у 3-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії зліва, з пошкодженням по ходу ранового каналу верхньої долі лівої легені; колото-різаної рани у 5-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії зліва, що не проникає у плевральну порожнину; колото-різаної рани у 5-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії справа (не проникає у плевральну порожнину); колото-різаної рани у 4-му міжребер`ї по середньо ключичній лінії справа (не проникає у плевральну порожнину).

Усі ушкодження в область грудної клітини у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вони виникають від дії плаского колюче-ріжучого предмету, типа клинка ножа, за короткий час до настання смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Забиті рани у ділянці голови виникли від дії тупого предмета та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці.

Не погоджуючись з вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України.

В обґрунтуванні вказує, що ОСОБА_7 визнав факт заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , але в під час вступної промови і в подальших поясненнях підзахисний повідомляв, що він захищався і захищав від нападу свою цивільну дружину - ОСОБА_10 . Дії потерпілого ОСОБА_12 по нападу, спробі зґвалтування ОСОБА_10 були реальними і об`єктивно небезпечними для ОСОБА_10 Збройний напад потерпілого ОСОБА_12 на ОСОБА_7 також був реальним та об`єктивно небезпечним для ОСОБА_7 .. Тому цілком правомірним було застосування сили та зброї ОСОБА_7 для припинення протиправних дій потерпілого ОСОБА_12 . З огляду на це, дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати як необхідну оборону, оскільки він здійснював захист життя ОСОБА_10 та припинив вчинення потерпілим ОСОБА_12 злочину щодо статевої недоторканності ОСОБА_10 .

Крім того, під час бійки першим використовувати ніж став потерпілий ОСОБА_12 , намагаючись ним вдарити ОСОБА_7 , і тільки після того, як ОСОБА_7 зрозумів, що ОСОБА_12 озброївся ножем і намагається вдарити його цим ножем, лише після цього ОСОБА_7 схопив інший ніж і застосував його для самозахисту.Тому, на думку захисту дії підзахисного ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні слід кваліфікувати як необхідну оборону, тобто дії вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Звертає увагу, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме відеозапис слідчого експерименту, фактично відхилив його відомості, при цьому надав перевагу допиту підзахисного ОСОБА_7 в судовому засіданні і його невміння висловити свою думку чітко і розбірливо, суд першої інстанції трактував як плутанину у своїх поясненнях, а також надання суду нечіткої відповіді щодо механізму нанесення ударів потерпілому, а тому на думку захисту висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості,ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вказує, що обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ретельним вивченням особи обвинуваченого, встановлено, що останній 03 лютого 2016 року був засуджений за ч.1 ст.186 КК України до покарання із застосуванням інституту звільнення від його відбуття, вказаний злочин також було вчинено у стані алкогольного сп`яніння. Попередньо застосована санкція, як вбачається, виявилася не достатньо суворою та не призвела до позитивних наслідків, і обвинувачений в аналогічному стані вчиняє вже більш тяжке, жорстоке кримінальне правопорушення проти життя потерпілого. Безсумнівно, що ОСОБА_7 дійсно становить реальну небезпеку для суспільства. Звертаючи увагу на позицію обвинуваченого в ході судового розгляду, апелянт вважає, що відчувши наближення суворого, заслуженого покарання ОСОБА_7 плутаючись в поясненнях, намагається штучно зменшити суспільну небезпечність свого діяння, хоча з обставин вчиненого діяння чітко вбачається, що умисел па позбавлення потерпілого життя був чітко сформований у обвинуваченого, який реалізував його повністю, досягши бажаного для себе результату - смерті людини , про що свідчить локалізація, кількість та знаряддя спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, спроби обвинуваченого ввести суд в оману наразі не призвели до результату, однак суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, котрі просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та задовольнити апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (постанова ККС ВС від 19.07.2022 №496/1486/18, постанова ККС ВС від 25.01.2023 №243/9755/20) неодноразово звертав увагу на те, за нормативним визначенням, умисне вбивство (ст. 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаними діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 цього Кодексу, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене у ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. Під час з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Апеляційний суд, безпосередньо дослідивши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , та частково матеріали кримінального провадження, допитавши свідка ОСОБА_10 , вважає, що суд першої інстанції у вироку формально зазначив мотивом вчинення злочину - ревнощі, а також належним чином не обґрунтував свої висновки з посиланням на докази, наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

На думку колегії суддів, суд у вироку, при встановленні мотиву та направленості умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на вчинення кримінального правопорушення, безпідставно не взяв до уваги та критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , які є прямими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до приписів ч.1 ст. 95 КПК України, та які не спростовані іншими доказами, зазначеними у вироку суду.

Так, у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не визнає, підтримує покази надані ним в суді першої інстанції та наполягає на тому, що це був самозахист. Зазначив, що 6 квітня 2022 року приблизно о 8 год. ранку йому зателефонував знайомий і запропонував випити пива. ОСОБА_7 разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 погодилися та зустрілися зі знайомим в м. Києві на вул. Харківське шосе, де вживали спиртне. Оскільки ОСОБА_7 посварився з ОСОБА_10 , вона пішла до покинутої будівлі, де вони мешкали, а він приблизно через хвилин 20 пішов за нею. Коли підходив до будівлі, то почув крики про допомогу. Дверей у приміщенні не було, ОСОБА_7 відкрив штору та побачив, що ОСОБА_10 лежить на ліжку на лівому боці, нижня білизна знята до колін, а в руці потерпілого уламок від швабри. ОСОБА_7 запитав, що трапилося, на що потерпілий почав кричати. ОСОБА_7 схопив потерпілого за капюшон куртки чи светра та відкинув його у бік ліжка. Однак потерпілий встав, був агресивний і пішов на нього з кулаками, через що ОСОБА_7 вдарив його 2 рази і той впав на коліна. ОСОБА_7 почав його здержувати, тиснучи руками на плечі. В цей час потерпілий взяв ніж з підлоги, почав кричати, що їх вб`є. ОСОБА_7 , продовжуючи утримувати потерпілого, сказав ОСОБА_10 вийти з кімнати. Оскільки потерпілий хотів нанести йому удар в живіт ножем, який знаходився у лівій руці, з під правої руки, ОСОБА_7 перехопив руку останнього, ухилився від удару, продовжуючи утримувати руку потерпілого, взяв ніж та наніс йому 4 удари в груди. ОСОБА_7 зазначає, що був у шоковому стані, боявся за своє життя та життя ОСОБА_10 , але позбавляти життя потерпілого не хотів, тому не всі удари, які він наносив були проникаючі та смертельні. Потерпілий від ударів почав хрипіти. ОСОБА_7 вийшов з приміщення і сказав ОСОБА_10 , що, напевно він його вбив. ОСОБА_7 одразу пішов викликати поліцію.

В суді апеляційної інстанції була допитана свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що обвинувачений є її знайомим. Того ранку до ОСОБА_7 зателефонував друг і запропонував випити, що вони і зробили. Оскільки свідок посварилася з обвинуваченим, вона пішла до покинутої будівлі, де вони мешкали. Коли вона готувала їжу, то до неї підійшов невідомий чоловік, якого вона раніше не бачила, та притиснув під шию ніж. ОСОБА_10 вдарила його ложкою по голові, і вони впали на ліжко, де потерпілий, утримуючи її, намагався зґвалтувати палкою від швабри, на що вона почала кричати. При цьому, в цей момент, ножа у потерпілого не було. Після цього прибіг ОСОБА_7 , відтягнув потерпілого від неї, наніс йому пару ударів, після чого той опинився на колінах з ножем. ОСОБА_7 крикнув їй, щоб вона тікала та тримав потерпілого ззаді. Вона не бачила, як обвинувачений наносив потерпілому удари ножем, оскільки вибігла з приміщення. Дізналася, що ОСОБА_7 вбив потерпілого після того, як він їй сказав про це та попросив викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_13 , допитаний судом першої інстанції пояснив, що він на прохання обвинуваченого викликав поліцію, оскільки він сказав, що вбив людину.

Судом апеляційної інстанції було досліджено протокол слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 09 червня 2020 року, з яких вбачається, що слідчий експеримент відбувався за участю захисника та статиста, що допомогою якого ОСОБА_7 показав механізм нанесення тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що механізм нанесення тілесних ушкоджень, які показав ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, відповідає тому, який він описував при наданні своїх показань, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо кількості та характеру завданих ним тілесних ушкодженьтакож підтверджуються висновком експерта № 021-1249-2022 (а.с. 65 -68), з яких вбачається, що у трупа ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: забита рана у потиличній ділянці справа; забита рана у лівій скроневій ділянці; колото-різана рана у 3-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії зліва, з пошкодженням по ходу ранового каналу верхньої долі лівої легені; колото-різана рана у 5-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії зліва, що не проникає у плевральну порожнину; колото-різана рана у 5-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії справа (не проникає у плевральну порожнину); колото-різана рана у 4-му міжребер`ї по середньо ключичній лінії справа (не проникає у плевральну порожнину). Усі ушкодження в область грудної клітини у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вони виникають від дії плаского колюче-ріжучого предмету, типа клинка ножа, за короткий час до настання смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Забиті рани у ділянці голови виникли від дії тупого предмета та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала у проміжок часу приблизно з 06 до 10 год. 6 квітня 2022 року від колото-різаних поранень грудної клітини з пошкодженням лівої легені. В результаті судово-токсикологічного дослідження крові від трупа невідомого чоловіка, знайдено етиловий спирт в концентрації 3,61г/л (проміле), що при житті може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.

З протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 22 квітня 2022 року (а.с. 71-73), вбачається, що ОСОБА_14 на фото впізнала свого чоловіка ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку експерта № 091-59-2022 (а.с. 83-88), кров потерпілого відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному досліджені клинка від ножа виявлена кров особи чоловічої статі. При встановлені групової належності крові виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження слідів від потерпілого.

З висновку експерта № 081-102-2022 (а.с. 89- 96) вбачається, що в наданих на експертизу змивах рук, на куртці та джинсових брюках, вилучених під час особистого обшуку ОСОБА_7 , виявлено кров людини. При визначені групової належності крові виявлений антиген Н, окрім того, і ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, тобто в даному випадку від потерпілого;

Відповідно до висновку експерта № 101-44-2022 (а.с. 97-100), генетичні ознаки крові, виявленої на куртці та джинсових брюках по всіх досліджуваних локусах ДНК ідентичні генетичним ознакам крові невідомого чоловіка (трупа). Кров в даних об`єктах, ймовірно, походить від невідомого чоловіка (трупа).

Згідно даних тестування на алкоголь, який проводився 6 квітня 2022 року о 15 год. 49 хв. за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, який показав у ОСОБА_7 позитивний результат 2,02 % (а.с. 111);

На думку колегії суддів, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 є достовірними, належними та допустимими доказами, оскільки вони, як зазначалося, не спростовані показаннями свідків та об`єктивно підтверджуються письмовими доказами та експертними висновками, зібраними у кримінальному провадженні, повністю узгоджуються з наведеними доказами, які під сумнів нікім не ставляться, а також з тих підстав, що вони є послідовними та аналогічними до пояснень, які обвинувачений ОСОБА_7 надавав під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

При цьому наявність будь-яких істотних суперечностей, які б вказували на необхідність надання їх критичної оцінки судом апеляційної інстанції не встановлено.

Що стосується висновків суду першої інстанції, що мотивом інкримінованого ОСОБА_7 злочину, які виникли у нього, коли він побачив ОСОБА_10 поряд з потерпілим ОСОБА_11 є ревнощі, а його умисел був спрямований безпосередньо на позбавлення життя потерпілого, то колегія їх вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Зокрема з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 вбачається, що конфліктна ситуація між обвинуваченим та потерпілим виникла внаслідок намагання потерпілого вчинити насильство щодо ОСОБА_10 , тобто обвинувачений намагався захистити її він неправомірного посягання ОСОБА_11 . При цьому докази які б вказували на наявність такого мотиву, як ревнощі, на думку колегії суддів в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги, показання ОСОБА_10 та обвинуваченого, щодо поведінки потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та поводив себе агресивно по відношенню до них, і коли виник конфлікт взяв до рук ніж.

Також апеляційний суд приймає до уваги те, що при встановлені мотиву, з якого фактично діяв ОСОБА_7 , суд не надав належної оцінки обставині, яку встановив у своєму вироку з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 та протоколу слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 09.06.2022 року, а саме, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 удари ножем, який схватив на місці конфлікту, тобто застосував його спонтанно, без будь-якого готування до злочину, та захищаючись від ОСОБА_11 . Крім того, обвинувачений сам вжив заходів щодо повідомлення поліції про вчинене ним вбивство.

Отже, дослідивши в судовому засіданні показання обвинуваченого, свідків, письмові докази, проаналізувавши всі зібрані докази у їх сукупності, надавши їм оцінку, суд апеляційної інстанції вважає, що умисне вбивство потерпілого ОСОБА_7 вчинив у стані необхідної оборони, оскільки в обстановці, яка склалася на місці злочину, в нього виникла реальна, а не мнима необхідність захищатися від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_11 з метою захисту його охоронюваних законом прав та інтересів.

Водночас за встановлених фактичних обставин кримінального провадження ОСОБА_7 допустив перевищення меж необхідної оборони, оскільки заподіяння обвинуваченим тяжкої шкоди, а саме нанесення потерпілому чотирьох ударів ножем в життєво важливі органи не в повній мірі відповідало обстановці захисту, з урахуванням того, що ОСОБА_11 не завдав ножем, який у нього перебував у руках жодного удару обвинуваченому, а останній після одного удару, завданого потерпілому ножем в життєво важливі органи, не зупинився, наніс ще удари в життєво важливі органи.

Таким чином, апеляційний суд проаналізувавши положення законодавства та встановивши фактичні обставини, на підставі доказів, які були досліджені під час апеляційного розгляду, приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 06 квітня 2022 року приблизно о 10 год. 00 хв. знаходячись в стані алкогольного сп`яніння за місцем тимчасового проживання, що в АДРЕСА_2 , побачив як потерпілий ОСОБА_11 вчиняє щодо ОСОБА_10 насильницькі дії. Обвинувачений ОСОБА_7 намагаючись захистити ОСОБА_10 відштовхнув від неї потерпілого ОСОБА_11 та наніс йому декілька хаотичних ударів кулаками обох рук в область голови. Після чого, між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 зав`язалася бійка, в ході якої потерпілий намагався нанести обвинуваченому удар ножем. Обвинувачений ОСОБА_7 намагаючись захистити себе від нападу, перевищуючи межі необхідної оборони, схопив ножа господарсько-побутового призначення та наніс потерпілому ОСОБА_11 чотири удари ножем в область грудної клітини. Внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани у потиличній ділянці справа; забитої рани у лівій скроневій ділянці; колото-різаної рани у 3-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії зліва, з пошкодженням по ходу ранового каналу верхньої долі лівої легені; колото-різаної рани у 5-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії зліва, що не проникає у плевральну порожнину; колото-різаної рани у 5-му міжребер`ї по навкологрудинній лінії справа (не проникає у плевральну порожнину); колото-різаної рани у 4-му міжребер`ї по середньо ключичній лінії справа (не проникає у плевральну порожнину).

Усі ушкодження в область грудної клітини у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вони виникають від дії плаского колюче-ріжучого предмету, типа клинка ножа, за короткий час до настання смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Забиті рани у ділянці голови виникли від дії тупого предмета та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці.

Тобто ОСОБА_7 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_11 , умисно вбив потерпілого, перевищуючи межі необхідної оборони.

Отже, наведене свідчить, що дії ОСОБА_7 належить перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст. 118 КК України.

В зв`язку із зазначеним, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника - задовольнити частково а вирок суду першої інстанції зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ст. 118 КК України, апеляційний суд, відповідно до положень т. 65 КК України, враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також особу ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не має постійного місця проживання, не одружений, не працює, та вважає необхідним призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції за ст. 118 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Переквалфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за ст.118 КК України покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим - у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді