Справа № 522/2777/23
Провадження по справі №1-кп/522/1157/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні кримінальне провадження №0000095 від 13.12.2022 року за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Томина Балка, Білозерського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, раніше не судимого,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 переслідуючи прямий умисел, направлений на порушення встановленого правового режиму обігу наркотичних засобів, встановленого ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006, згідно з якою обіг наркотичних засобів та психотропних речовин включених до таблиць 1-2, списку № 1 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000, на території України заборонено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, незаконно, у вересні 2022 року (більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено) в межах с. Станіслав, Херсонського (Білозерського) району), Херсонської області, незаконно придбав шляхом зривання куща рослини роду «Конопля», яку після процесу сушіння склав до поліетиленового пакету, тобто виготовив придатний для вживання наркотичний засіб - канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину - 213,749 г, який в подальшому незаконно без мети збуту, з метою особистого вживання зберігав за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події, який мав місце за вище вказаною адресою, у період часу з 13.18 до 13.26 год. 12.12.2022 року.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України за ознаками: незаконне придбання, виготовлення, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, на підставі ст.ст.50, 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Призначаючи вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України судом ураховане наступне.

Так, санкція статті ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується у тому числі до осіб, що досягли пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік і право на призначення пенсії за віком визначається залежно від набутого людиною страхового стажу.

Станом на 2023 рік він становить 60, 63 і 65 років.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

В залежності від стажу, у 2023 року люди можуть вийти на пенсію:

- 1)у 60 років, якщо страховий стаж становить не менше 30 років.

-2) якщо страховий стаж становить від 20 до 30 років, людина зможе вийти на пенсію 2022 року у 63 роки.

-3) якщо стаж від 15 до 20 років, на пенсію можуть вийти громадяни 65-річного віку.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є особою, яка досягла 60 річного віку, та яка відповідно до вимог чинного законодавства у разі наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а з 2018 року 30 років мала б право на призначення пенсії за віком.

Згідно приписів п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Проте під час розгляд обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні судом не представилося можливим встановити страховий стаж обвинуваченого ОСОБА_3 на момент досягнення ним 60 річного віку та встановити чи спростовувати, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою, яка досягла пенсійного віку, стосовно якої не можливо призначити покарання у виді обмеження волі.

Крім того, відповідно до громадської характеристики наданої головою Станіславської сільської ради від 16.01.2023 року, обвинувачений ОСОБА_3 має пенсійний вік.

Таким чином, ураховуючи положення Розділів 10 та 11 Кримінального Кодексу України, якими визначені поняття покарання та його види, а також загальні засади призначення покарання, суд прийшов до наступного.

Основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканність має вищу цінність порівняно з правом власності й іншими речовими правами. Виходячи із зазначеного ціннісного орієнтиру законодавчий перелік видів покарання, встановлений у ст. 51 КК, побудований за принципом «сходів», де кожному виду покарання відведено відповідний щабель на шляху від менш до більш суворого. Зокрема, в ієрархії видів покарань штраф є найбільш м`яким серед інших видів покарання, зокрема обмеження чи позбавлення волі.

У ст. 65 КК встановлено загальні засади призначення покарання, відповідно до яких суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ч. 1). А у ч. 2 ст. 65 КК сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній особі має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Разом з тим, cуд вправі, за наявності до того підстав, звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер: призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Упродовж цього строку засуджений піддається заходам системного контролю за його поведінкою, які становлять втручання держави у сферу приватного життя людини і передбачають низку обмежень її особистих прав. Правовим наслідком невиконання відповідних обов`язків згідно із ч. 2 ст. 78 КК є направлення особи судом для відбування призначеного покарання.

Натомість покарання у виді штрафу вичерпується необхідністю сплати грошового стягнення і не передбачає покладення на засудженого будь-яких додаткових обов`язків, заборон чи обмежень. Та обставина, що виконання стягнення шляхом одноразового платежу в окремих випадках може становити для особи значний матеріальний тягар, компенсується нормативно закріпленим обов`язком суду дослідити майновий стан винного та можливістю розстрочення виплати штрафу (ч. 4 ст. 53 КК).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 (справа 617/775/20, провадження №13-110кс 21) вбачається, що покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є ані «застосуванням більш суворого покарання, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ані «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 КПК України.

З урахуванням викладеного та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , разом з відсутністю обставин, шо обтяжують покарання обвинуваченого, у своїй сукупності, а також те що ОСОБА_3 на обліку у психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, тобто висловив щирий жаль з приводу вчиненого кримінального проступку та осуд своєї поведінки, дають підстави суду вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства і необхідності призначення йому покарання у виді штрафу, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 і для попередження вчинення ОСОБА_3 нових злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Вказані положення статті 53 КК України не містять вимог про те, що суд може застосувати розстрочку лише за заявою особи, оскільки положення статті визначають розстрочку як право суду враховувати матеріальний стан особи.

Таким чином, приймаючи до уваги відомості, зазначені в обвинувальному акті про те, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, заяву обвинуваченого ОСОБА_3 щодо його матеріального стану, а саме відсутності постійного місця роботи та належного матеріального забезпечення, а також відомостей, зазначених у громадській характеристиці наданій головою Станіславської сільської ради від 16.01.2023 року, про те, що обвинувачений ОСОБА_3 займається додатково тимчасовими заробітками, що вказує на той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 не має можливості одразу сплатити призначений судом штраф, йому потрібен певний час для сплати штрафу, з огляду на викладене, суд вважає за можливе розстрочити виплату штрафу на 1 рік.

Позовна заява,- відсутня.

Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Призначити розстрочку виплати штрафу, встановивши, що ОСОБА_3 повинен сплачувати 1416 (одну тисячу чотириста шістнадцять) гривні 66 (шістдесят шість) копійок, щомісячно протягом 12 місяців, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у зазначеному кримінальному провадженні,- не застосовувався.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Згідно з ч.4 статті 26 КВК України у разі несплати чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Судові витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової експертизи № СЕ19/115-22/10897-НЗПРАП від 26.01.2023 у розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок,- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Речові докази: речовину рослинного походження,-канабіс, загальною масою у перерахунку -213,749 гр., яку поміщено до полімерного пакету жовтого кольору, який опечатано фрагментом паперу з відбитком штампу та супровідними надписами,- знищити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України - вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_5

02.03.2023