ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/345/23 Номер провадження 11-кп/814/1658/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ "Божковська виправна колонія (№16)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого в даному провадженні

24 травня 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси (з урахуванням внесених 18 березня 2020 року Кропивницьким апеляційним судом змін) за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року та на підставі ст.81 КК України звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, отримавши з 2020 до 2022 року 10 заохочень, натомість 15 стягнень до нього були застосовані в ході перебування в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» і погашені в 2019 році.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого, захисника та представника установи виконання покарань на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1 та 2 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці й навчання довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 24 травня 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси (з урахуванням внесених 18 березня 2020 року Кропивницьким апеляційним судом змін) ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2017 року до 24 травня 2019 року (а.о.с.62-66, 78-83).

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 грудня 2017 року приблизно о 12 годині по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_10 множинну кількість ударів ногами й руками в область голови, грудної клітини, верхніх і нижніх кінцівок, чим заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть останнього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 24 травня 2019 року, кінець цього строку 03 грудня 2024 року (з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення).

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.107 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.107 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці, навчання довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 у місцях позбавлення волі знаходиться з 08 грудня 2017 року, за час перебування в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, не заохочувався та мав 15 стягнень у вигляді попередження, 11 доган, 3 поміщень у карцер строком на 3, 5 та 10 діб, які на даний час погашені.

З 10 липня 2020 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Божковська виправна колонія (№16)», де отримував 10 заохочень у вигляді подяк, стягнень не має, працевлаштований на виробництві установи, до виконання поставлених завдань відносився як сумлінно, так і посередньо, бере участь у виховних заходах, що проводяться в установі, визнає вину у вчиненому злочині, що підтверджується даними характеристик ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 20 липня 2020 року, 17 червня 2021 року, 20 квітня, 01 червня 2022 року, 16 січня 2023 року, матеріалів про заохочення, стягнення й працевлаштування засудженого (т.2 а.о.с.57, 92, 146, 159, 181, а.с.п.3-4).

При цьому, процес отримання ОСОБА_9 заохочень почав здійснюватись із вересня 2020 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 08 грудня 2017 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання.

Зазначене узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії від 20 липня 2020 року, 17 червня 2021 року (2 рішення) було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо засудженого положень ст.ст.100, 101, 82 107 КК України через відсутність необхідного процесу виправлення останнього (т.2 а.о.с.55, 95, 100).

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що поведінка ОСОБА_9 не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання та була нестабільною. Ставлення до праці засудженого також не завжди було належним. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення ОСОБА_9 має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

Що стосується доводів захисника з приводу погашення отриманих стягнень, то колегія суддів зазначає, що застосовані до засудженого 15 стягнень, хоча й погашені, однак свідчать про схильність ОСОБА_9 до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України умов відбування покарання та те, що він належних висновків для себе не зробив, натомість продовжив протиправні дії в місцях позбавлення волі після вчинення злочину.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_9 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.107 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4