Справа № 161/6084/21 Провадження №11-кп/802/324/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0004664 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Любитів Ковельського району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючий, раніше судимий:

1) 02.06.2006 Ковельським міськрайонний судом Волинської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08.08.2006 вирок змінено, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 2 роки;

2) 29.08.2008 Ковельським міськрайонний судом Волинської області за ст.ст.342 ч.2, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

3) 22.12.2008 Старовижівським районним судом Волинської області за ст.ст.129 ч.1, 152 ч.3, 70, 70 ч.4 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 18.10.2017 на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 09.10.2017 умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 9 днів;

засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі;

за ч.4 ст.187 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання - 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.

Строк відбуття покарання рахувати постановлено рахувати з 05.03.2021, тобто з моменту його затримання у даному провадженні.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування завданої моральної шкоди - відмовлено.

Вироком вирішено питання речових доказів судових витрат та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він будучи особою, схильною за своїми моральними якостями до вчинення насильницьких дій, 02.12.2019 в період з 17.41 год. до 19.50 год. (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , в яку проник з використанням ключів, наданих ОСОБА_12 , який не був обізнаний щодо його злочинного наміру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчинив напад на потерпілу ОСОБА_13 , яка являлась особою, що мала психічні розлади, під час якого умисно наніс останній не менше трьох ударів кулаком руки по голові та обличчю, заподіявши тілесні ушкодження у виді синців, саден, забоїв ділянки голови та відкритого косо-вертикального зламу нижньої щелепи з ушкодженням у вигляді травматичного відокремлення чотирьох перших зубів зліва, що супроводжувались масивною зовнішньою крововтратою (які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №548 від 20.01.2020 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень), яка стала розвитком геморагічного шоку та спричинила смерть потерпілої, внаслідок чого заволодів належним їй майном: мобільним телефоном марки «Xіaomi Redmi 7» вартістю 4000 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що при постановлені вироку суд не врахував фактичних обставин справи, зокрема не враховано показання свідків та зібраних по справі доказів. Просить вирок щодо скасувати, виправдати його або направити справу на новий судовий розгляд.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що зібрані докази не доводять винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Вказує на те, що показання свідка ОСОБА_12 є неправдивими, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, і саме ця особа могла бути причетна до вчинення злочинів. Також зазначає, що обшук в квартирі де сталась подія, проведено без застосування фото чи відео фіксації, без фактичної участі володільця приміщення, а тому дані здобуті під час проведення обшуку є недопустимі та неналежні докази. Просить повторно дослідити докази, в тому числі допитати свідків, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримували подані апеляційні скарги та просили скасувати вирок суду, думку прокурора, який заперечував апеляційні скарги і просив судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Приписи ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

А згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Вирок суду в цій частині відповідає вимогам ст.374 КПК України, є законним та вмотивованим.

З вироку місцевого суду вбачається, що відповідно до положень ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочинів, їх наслідки, зазначив дії обвинуваченого.

Стосовно доводів наведених в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_8 не причетний до вчинення інкримінованих йому злочинів, а також що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами вини обвинуваченого, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд зауважує, що дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення за критерієм «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України та правильність кваліфікації його дій за вказаними статтями.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, місцевий суд обґрунтовано поклав в основу вироку, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах, показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також частково показання свідка ОСОБА_24 ..

Зокрема, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_12 показав, що в потерпілої ОСОБА_13 він проживав приблизно місяць, жив в окремій кімнаті, частково оплачував за неї (коли заробляв кошти на підробітках) та допомагав їй по дому. Зазначив, що вони дійсно іноді разом вживали спиртні напої, часом любили «подуріти» та проводили спаринги як в боксі (для чого використовували лапи-бокс), а мали конфлікти лище через неприбрану ним кімнату. Ствердив, що потерпіла, яка йому повністю довіряла, часто давала йому свої банківські картки, щоб він купляв продукти харчування або ж, з цією метою, перераховувала йому кошти на карту. Йому відомо, що ОСОБА_13 брала в кредит мобільний телефон «Ксіомі Редмі» червоного кольору, який згодом дала йому в користування, а сама користувалась телефоном «Xіaomi Redmi 7» синього кольору. В 2019 році повертаючись на квартиру, де проживала ОСОБА_13 , познайомився з ОСОБА_8 , якого зустрів на автостанції з собакою, останній попросив купити корм для собаки і продукти для нього, оскільки вони голодні та не мали коштів, він його пошкодував та погодився. Після чого вони пішли до останнього на квартиру, що на АДРЕСА_4 , де він, сприймаючи його за друга, залишився. ОСОБА_8 запропонував пожити у нього та погодився допомогти з пошуком квартири, оскільки він хотів переїхати від ОСОБА_13 . Приблизно за два-три дні до смерті ОСОБА_13 він зателефонував останній та запитав, чи можна прийти з обвинуваченим в гості (той дуже хотів піти з ним), щоб забрати дещо з своїх речей, оскільки остання не заперечила, тому вони прийшли туди спільно з ОСОБА_8 , де він їх познайомив. Коли він брав свої речі, то ОСОБА_8 попросив у нього джинси, бо не мав в чому вийти в місто, тому він дав йому свої штани (не придавши цьому особливого значення). Під час їхнього перебування він запитав дозволу у ОСОБА_13 зняти кошти в сумі 7500 грн. на погашення залишку суми кредиту по телефону, на що вона погодилась, тому він ходив знімав кошти, а ОСОБА_8 залишався з нею у квартирі. Вранці (наступного дня) разом з ОСОБА_25 ходили на квартиру до ОСОБА_13 , щоб взяти ще дещо з речей, були там хвилин 10, однак між ними виникла сварка через безлад в кімнаті, під час якої ОСОБА_13 вдарила (шкрябнувши його нігтем) його в область ключиці, після чого він взяв дещо з речей і вони пішли. Зазначив, що зняті з картки ОСОБА_13 7500 грн, не заплатив, оскільки ОСОБА_8 запропонував їх використати на оренду квартири, а на наступний день вони взагалі зникли з його гаманця (з квартири, яку орендував ОСОБА_8 ). Після того як вони повернулись з ОСОБА_24 від ОСОБА_13 (у той же день) він забрав собаку, яка бігала сама по вулиці ( ОСОБА_8 не було поряд) та пішов на їх квартиру спати. Його розбудила ОСОБА_24 , повідомила, що у ОСОБА_8 якісь проблеми з поліцією та він просить дати йому мобільний телефон «Ксіомі Редмі», яким він користувався (червоного кольору, разом з сім-карткою) та банківську картку ОСОБА_13 (до якої він повідомив код), щоб той міг вирішити свої проблеми. Він, повністю їм довіряючи, сприймаючи їх за своїх друзів, сказав їй дати вказані речі. Коли ОСОБА_8 повернувся додому, він попросив повернути телефон, однак той повідомив, що телефону та грошей немає. Тоді ж він побачив, що повернувся ОСОБА_8 з вулиці у його курточці (у кишені якої були ключі від квартири ОСОБА_13 ). та підштаниках (тонких штанах), при цьому він нічого не пояснював. Оскільки той повідомив, що у нього якісь проблеми з поліцією, тому вони з ОСОБА_24 зібрались і десь о 05 годині виїхали з квартири (не маючи наміру повертатися), залишивши йому собаку та чемодан з своїми речами, а він, ще побувши трохи у квартирі, поїхав в ОСОБА_26 . При цьому, ОСОБА_8 попросив, щоб тиждень-другий він не йшов на квартиру до ОСОБА_13 . Через кілька днів після цього він поїхав на « ОСОБА_27 » за посилкою, взявши з собою телефон свого брата (оскільки ОСОБА_8 не повернув взятий у нього телефон), а по дорозі заїхав на квартиру до ОСОБА_13 , щоб взяти свій паспорт для її отримання. Зайшовши на квартиру виявив, що остання мертва. Він відразу вийшов та пішов у напрямку автостанції, по дорозі зателефонував на «102», повідомивши поліцію про те, що з ОСОБА_13 могло щось статись, так як вона не відповідає на дзвінки, а він перебуває в ОСОБА_26 та не знає, що з нею сталось, оскільки злякався, що у її смерті будуть підозрювати саме його. Телефонував з телефону брата (номеру якого не пам`ятає - останні цифри…63). Оскільки перший телефонний дзвінок результату не дав, поліція не зайшла до квартири, тому через день він повторно телефонував та повідомив ту ж неправдиву інформацію та вказав місце, де може знаходитись ключ від її квартири, оскільки хотів, щоб працівники поліції про усе дізнались та встановили причину смерті.

В поданій апеляційній скарзі сторона захисту, крім іншого, зазначає, що ОСОБА_12 був у квартирі потерпілої 01.12.2019, який під час допиту його в суді проявив себе як дуже хитра особа, і його показання не відповідають дійсності.

Разом з тим такі доводи не заслуговують на увагу, враховуючи таке.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №254 від 22.09.2020 вбачається, що ОСОБА_12 в період з 29.11.2019 по 03.12.2019 страждав на психічне захворювання у формі шизотипового розладу з атиповим гіпоманіакальним синдромом, однак за своїм психічним станом міг правильно сприймати фактичний бік обставин, що мають значення для кримінального провадження. В даний час виявляє ознаки шизотипового розладу в стані терапевтичної компенсації, що не позбавляє його здатності правильно відтворювати події з 29.11.2019 по 03.12.2019, свідком яких він був, давати по них правильні покази. Крім того, за дослідженням типологічних особливостей профіль особистості «плаваючий», під експертний не визначається добре розвинутою мотиваційною сферою, стабільністю емоцій та вольовою стійкістю. Поведінкові реакції у динамічних ситуаціях не відзначаються домінантністю, схильність пасувати, проявляти обережність, уникати конфліктів, бути в тіні стенічних особистостей. Не вистачає інтуїтивності, цілеспрямованості, хорошої самокритичності (Т.1 а.м.к.п.109-112).

З врахуванням вказаного висновку доводи апелянта про те, свідок ОСОБА_12 є дуже хитрою особою, є безпідставними.

Згідно інформації УОАЗОР ГУНП у Волинській області, 04.12.2019 о 12:24 год. на спецлінію «102» з мобільного номера НОМЕР_1 отримано повідомлення від особи, яка назвалась ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_5 , про те, що за адресою: АДРЕСА_6 проживає його знайома ОСОБА_13 , 1974 р.н., яка є інвалідом дитинства та має психічні розлади. Заявник повідомив, що у нього спільно з ОСОБА_13 була запланована поїздка в м. Київ, але остання не відповідає на дзвінки. Тому просить скерувати до помешкання ОСОБА_13 наряд поліції та перевірити її за місцем проживання. Про результати перевірки просить інформувати його за вказаним мобільним номером. Повідомлення 04.12.2019 зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Луцького ВП ГУНП у Волинській області №42925 (Т.1 а.м.к.п.29).

Відповідно до рапорту, 06.12.2019 о 09:07 год. на спецлінію «102» з мобільного номера НОМЕР_1 отримано повідомлення від особи, яка назвалась ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_5 , про те, що за адресою: АДРЕСА_6 проживає його знайома ОСОБА_13 , 1974 р.н., яка є інвалідом дитинства та має психічні розлади. Заявник просить перевірити її за місцем проживання, так як з жінкою протягом декількох днів немає зв`язку. Одночасно заявник повідомляє, що у сусідки ОСОБА_13 , по сходинковій клітці справа, є ключі від квартири АДРЕСА_7 . Після перевірки повідомлення, просить його поінформувати по вказаному мобільному номеру. Вказане повідомлення 06.12.2019 зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Луцького ВП ГУНП у Волинській області №43173 (Т.1 а.м.к.п.28).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_12 неодноразово телефонував до поліції, повідомив та скерував працівників поліції до квартири ОСОБА_13 , при цьому назвав свої повні анкетні дані, знаючи, що працівниками поліції буде знайдено труп потерпілої, його особисті речі та документи, а також те, що саме він стане першим підозрюваним у спричиненні їй смерті, оскільки він єдиний хто проживав з ОСОБА_13 .

Факт того, що за місцем проживання потерпілої виявлено відбитки пальців ОСОБА_12 , ніяким чином не свідчить про причетність його вчинення злочинів, оскільки останній більше ніж місяць проживав в помешканні потерпілої.

Згідно заяви ОСОБА_21 від 06 грудня 2019 року, вона надає добровільну згоду на огляд квартири за адресою: АДРЕСА_5 (Т.1 а.м.к.п.84).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.12.2019, який проведено на підставі заяви про добровільний огляд та в присутності понятих та власника ОСОБА_21 (що засвідчено їх підписами), було оглянуто квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . В ході огляду виявлено та вилучено дерев`яну биту з написом «Зубочистка», «Чоткий паца», ключі у кількості 3 шт. з брелоком, валізу з чоловічими та жіночими речами. Також у квартирі виявлено та вилучено особисті речі ОСОБА_12 : рукавиці типу боксерські синього кольору; чоловічу куртку синього кольору; боксерські лапи чорного кольору (Т.1 а.м.к.п.85-87).

Так, під час безпосереднього дослідження речового доказу - валізи з вмістом чоловічих та жіночих речей, встановлено, що вони належать виключно ОСОБА_8 , ОСОБА_24 і саме з цією валізою, після того, як останні залишити орендовану квартиру та місто Луцьк, повернувся до смт Цумань свідок ОСОБА_12 .

Речовий доказ - чоловіча куртка синього кольору була предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду судом першої інстанції, під час якого свідок ОСОБА_12 зазначив, що саме у ній знаходились ключі від квартири ОСОБА_13 , її забрав з квартири та одягнув ОСОБА_8 у день смерті останньої. Натомість обвинувачений ОСОБА_8 заперечив зазначені показання та категорично заявив, що не брав її у свідка і що у його власності наявна така ж куртка.

Відповідно до протоколу огляду речей - документів, отриманих на підставі ухвали слідчого судді від 16.12.2019 про тимчасовий доступ до речей та документів у ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 02.12.2019 о 16.44 ОСОБА_8 з картки № НОМЕР_2 , належної ОСОБА_13 , у банкоматі по АДРЕСА_8 , зняв 4500 грн. При цьому, з роздруківок фото особи вбачається, що на них зображений саме ОСОБА_8 , і що він одягнутий саме у ту куртку, яка оглядалась в судовому засіданні, тобто ту, що належить ОСОБА_12 , що повністю суперечить його показанням.

Також є безпідставними доводи захисника про визнання протоколу огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 . недопустимим доказом, оскільки фактично відбувся обшук, без дотримання вимог КПК України до вказаної слідчої дії.

Так, під час зазначеної слідчої дії було виявлено та вилучено дерев`яну биту з написом «Зубочистка», «Чоткий паца», ключі у кількості 3 шт. з брелоком, валізу з чоловічими та жіночими речами. Також у квартирі виявлено та вилучено особисті речі ОСОБА_12 : рукавиці типу боксерські синього кольору; чоловічу куртку синього кольору; боксерські лапи чорного кольору. Протокол огляду місця події був підписаний всіма особами, які були присутні під час вказаної слідчої дії, заяв та зауважень від них не надходило.

Слідча дія проведена на підставі заяви власника квартири ОСОБА_21 Вказані, предмети знаходились у відкритому доступі, а тому в даному випадку не було жодної необхідності у проведенні активних пошукових дій, пов`язаних з необхідністю відкриття замкнених приміщень чи сховищ, що характерно для проведення обшуку.

А тому подальше звернення слідчого до слідчого судді з відповідним клопотанням з метою судової легалізації «пост-фактум» результатів огляду місця події на допустимість отриманих в ході цієї слідчої дії доказів не впливає. Відповідно, й допущені порушення вимог КПК України у ході подання цього клопотання та його розгляду слідчим суддею також не змінюють цих висновків

Допитаний під час розгляду справи місцевим судом свідок ОСОБА_28 суду показав, що точної дати не пам`ятає, йшов вночі по вул.Соборній м.Рівне. До нього підійшов раніше незнайомий чоловік, попросив підкурити та запитав, чи має він при собі документів, щоб здати телефон до ломбарду. Він вирішив допомогти, тому здав телефон до ломбарду, а отримані кошти вони разом програли на ігрових автоматах. Походження телефону він не з`ясовував. В ту ніч вони здавали два телефони, другий брали на квартирі, де спала дівчина.

Так, згідно довідки ПТ «Ломбард «Заставно-кредитний дім» №186/01 від 30.01.2020 вбачається, що 04.12.2019 мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 7» з відповідними імеі закладався 04.12.2019 о 01.17 год. до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Заставно-кредитний дім» ОСОБА_14 (Т.1 а.м.к.п.229).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2020 вбачається, що свідок ОСОБА_28 (в присутності понятих), серед пред`явлених до впізнання інших осіб, вказав на особу під №2 - ОСОБА_8 як на такого, який в ніч з 03.12.2019 на 04.12.2019 попросив здати в ломбард мобільний телефон «Xiaomi» (вказавши сукупність ознак, за якими впізнав дану особу) (Т.1 а.м.к.п.113-115).

Місцевим судом вказана обставина обґрунтовано визнана такою яка свідчить, , що обвинувачений неодноразово, умисно, шукаючи будь-якого приводу (як і у випадку з ОСОБА_12 , на якого він вплинув шляхом викликання у нього почуття жалю, повідомивши, що і він і пес - голодні та не мають коштів для придбання їжі, хоча в судовому засіданні він стверджував про наявність у нього певних заощаджень при приїзді у місто Луцьк), знайомився з різними людьми, входив до них у довіру, використовуючи це знайомство виключно у власних цілях, а також, що він, не маючи стабільного заробітку та доходу, усі кошти (отримані у будь-який спосіб), часто програвав на ігрових апаратах.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано дійшов до висновку, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караних діянь, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 ..

Наведені вище та досліджені судом докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на дотримання місцевим судом вимог ст.94 КПК України щодо оцінки доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності, що узгоджується з вимогами ст.94 КПК України.

Сукупність досліджених доказів у вигляді показів обвинуваченого, свідків, висновку експертиз, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою засвідчують наявність критерію «достатності» досліджених доказів та переконують апеляційну інстанцію в обґрунтованості висновку місцевого суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зміст оскаржуваного вироку вказує на його вмотивованість. Суд першої інстанції ретельно віднісся до позиції обвинуваченого та сторони захисту щодо причетності до вказаних злочинів інших осіб, та відповів на всі доводи, які здебільшого є аналогічними апеляційним доводам обвинуваченого та захисника.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, визначені ст.415 КПК України.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, то воно відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, враховуючи таке.

Відповідно до загальних засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (частина 2 статті 65 КК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п.2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу належним чином були враховані.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції дана належна оцінка ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого, який розлучений, зі слів - має двоє малолітніх дітей - 2007 р.н. та 2015 р.н., вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, не розкаявся у вчиненому, потерпіла наполягала на реальній мірі покарання, зважаючи також і на особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за що відбував реальні міри покарання (протягом тривалого часу), така незаконна поведінка обвинуваченого є сталою та незмінною, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, схильність до антисоціальної жорсткої поведінки.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , судом віднесено рецидив злочинів.

З врахуванням вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

На думку апеляційного суду, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: