ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2936/22 Справа № 428/112/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001598 від 26.09.2020 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Сєвєродонецького міського суду Донецької області від 28 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новочервоне Троїцького району Луганської області, громадянина України, який працює водієм ФОП ОСОБА_10 , одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , внутрішньо переміщеної особи, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду змінити, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. Позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпіла вказує, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та необгрунтованим в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Зазначає, що обвинуваченому судом призначено покарання, яке є недостатнім для його виправлення, а тому, на її думку, достатнім і необхідним покаранням є 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Також вказує, що судом не вмотивовано стягнення матеріальної шкоди, оскільки відповідно до висновку експерта №74 від 03.12.2021 року сума матеріальних збитків становить 25 137 грн., при цьому на лікування нею витрачено 8 597 грн., а отже загальний розмір матеріальної шкоди становить 33 734 грн.

Також апелянт не погоджується з визначеним розміром моральної шкоди в сумі 20 000 гривень, оскільки він, на її думку, не відповідає засадам розумності, та оцінює моральну шкоду в сумі 64 000 грн., яку вважає достатньою.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У відповідності до ст. 75 КК України вирішено від призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на один рік. Покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 вирішено задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_8 20 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1597,00 грн., в іншій частині позов залишено без задоволення.

Вирішено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, у сумі 2 288 грн. 30 коп.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 25.09.2020 року о 15:10 год., керуючи автомобілем MAN, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, виїхав на нерегульоване перехрестя вул. Півоварова з пр. Центральним в м. Сєвєродонецьку Луганської області, де в цей час у зустрічному напрямку, по головній дорозі від проспекту Гвардійського в напрямку перехрестя вул. Півоварова з пр. Центральним, рухалася водій ОСОБА_9 , керуючи електроскутером EVAIMA. При перетині перехрестя водій автомобіля MAN, номерний знак НОМЕР_1 , лівою бічною частиною здійснив зіткнення з лівою бічною частиною електроскутера EVAIMA. Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_9 отримала середньої тяжкості та тяжкітілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого у цій частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого, та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, висновки суду щодо фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим колегією суддів зважаючи на межі апеляційного розгляду, встановлені ст. 404 КПК України, не переглядаються.

З тих самих міркувань, а також приймаючи до уваги, що апелянт порушує питання про призначення ОСОБА_8 за новим вироком такого самого за видом та розміром основного покарання, та про звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тої самої тривалості, колегія суддів не обговорює питання про достатність основного покарання і наявність підстав для звільнення від його відбування з випробуванням.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілої в частині м`якості призначеного покарання, які зводяться до необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів зважає на те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім має неумисний характер; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, працевлаштований водієм у ФОП ОСОБА_10 ; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та часткового відшкодування заподіяної шкоди.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття ним покарання та про необхідність призначення останньому основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортним засобами, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. З правильністю такого покарання колегія суддів погоджується і не вбачає підстав для його обтяження, оскільки вважає це покарання справедливим за видом та розміром і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про доцільність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, приймає до уваги дані про особу цього обвинуваченого - те, що останній раніше не судимий, вперше вчинив злочин, який має неумисний характер, має зареєстроване місце проживання, одружений та працевлаштований водієм у ФОП ОСОБА_10 , а отже його трудова діяльність, що забезпечує його існування і забезпечує відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, пов`язана із керуванням транспортними засобами.

Крім того враховується, що ОСОБА_8 є внутрішньо переміщеною особою, що свідчить про особливу важливість для нього продовження трудової діяльності з метою забезпечення свого існування, для чого у свою чергу є необхідним збереження за ним права керування транспортними засобами.

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини дають достатні підстави вважати, що позбавлення ОСОБА_8 права керування транспортними засобами є невиправданим зважаючи на негативні наслідки такого рішення, в тому числі у виді обмеження можливості відшкодування ним заподіяної потерпілій шкоди.

Доводи апеляційної скарги потерпілої таких висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки апелянт не посилається на будь-які нові обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки тих обставин, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, - фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, відомостей про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, - які колегія суддів, не погоджуючись з апелянтом, вважає такими, що враховані при ухваленні вироку достатньою мірою.

Що стосується доводів апелянта про неправильне, на її думку, вирішення судом першої інстанції цивільного позову, та визначення розміру відшкодування, який вона вважає неспівмірним завданій матеріальній та моральній шкоді, то колегія суддів не може з ними погодитись і вважає, що судом першої інстанції було належним чином враховано всі обставини кримінального правопорушення, його наслідки для потерпілої, характер, обсяг та тривалість заподіяних їй моральних страждань та переживань, розмір фактично понесених витрат, а також матеріальний стан обвинуваченого, і грунтовно вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 :

- 20.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, яку було визначено судом у розмірі 30.000, 00 грн., - з урахуванням добровільно виплаченої суми у розмірі 10.000, 00 грн.;

- 1597,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, яку було визначено судом у розмірі 8597,00 грн., - з урахуванням добровільно виплаченої суми у розмірі 7000,00 грн..

Одночасно судом було грунтовно відмовлено у задоволенні позову в частині відшкодування вартості електроскутера, оскільки на момент розгляду справи потерпілою не було належним чином підтверджено ані його вартість, ані належність. Також не було підтверджено доказами факту його повного чи часткового знищення, обсягу пошкоджень, можливості відновлення, обсягу та вартості необхідних для цього робіт.

Що стосується посилання потерпілої на висновок експертного дослідження № 74 від 03.12.2021 року, то його не було долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції і він не досліджувався у межах судового розгляду незважаючи на те, що на той час розгляду його вже було складено на замовлення потерпілої, а також не вбачається, що ОСОБА_9 та її представник про нього заявляли в суді першої інстанції, або мали будь-які перешкоди у його наданні, у зв`язку із чим вирок суду у цій частині належить вважати законним і обгрунтованим.

Колегія суддів вважає визначені оскаржуваним вироком суми відшкодування належними, достатніми і такими, що грунтуються на врахуванні всіх обставин, що мають значення, і всіх досліджених доказів, а підстав для їх збільшення не вбачає.

Інших обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, колегією суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Сєвєродонецького міського суду Донецької області від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 Кононенко ОСОБА_11 Мудрецький ОСОБА_12