Справа № 740/1512/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/329/23
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 лютого 2021 року за №0000133 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2021 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Слобода Путивльського району Сумської області, громадянина України, працюючого, одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

07.05.2015 Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_8 ухвалено не обирати.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати із дня приведення вироку до виконання.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 5628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. та 30 000 (тридцять тисяч) грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати пов`язані з проведенням судової експертизи - 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.02.2021, скасовано.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2021 року - без змін.

16 лютого 2023 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду частково задовольнив касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , скасував ухвалу апеляційного суду і призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Підставою такого рішення було недотримання апеляційним судом принципу доступу до правосуддя, що порушило право обвинуваченого на захист та право на справедливий розгляд кримінального провадження в суді. А саме, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_8 було здійснено за відсутності учасників кримінального провадження та без фактичного підтвердження про їх обізнаність про дату і час апеляційного розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2021 близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу господарства, 14 по вул. Ніжинозерська в м. Ніжині Чернігівської області, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_9 , яка на той час знаходилась біля хвіртки вищевказаного господарства, після чого реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на відкрите заволодіння майном, повторно відкрито вихватив сумку з рук потерпілої, в якій знаходився мобільний телефон марки «Lenovo» модель Р1mа40, в якому була карта пам`яті формату «Micro SD», об`ємом 2 Gb, торгової марки «Transcend» та грошові кошти в сумі 300 грн., таким чином відкрито заволодів у ОСОБА_9 мобільним телефоном «Lenovo» модель Р1mа40, вартістю 1120 грн., картою пам`яті формату «Micro SD», об`ємом 2 Gb, торгової марки «Transcend» вартістю 50 грн. та грошовими коштами в сумі 300 грн., після чого з викраденим зник з місця вчинення злочину, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1470 грн.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх доводів вказав, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, свою вину визнав повністю, щиро розкаюється, має малолітню дитину, 2021 року народження. Крім того, декілька разів намагався з потерпілою з`ясувати розмір відшкодування шкоди, визначити терміни виплати завданих збитків, оскільки сам знаходився у скрутному матеріальному становищі. Зараз став на шлях виправлення, працює, забезпечує сам сім`ю, оскільки дружина знаходиться в декретній відпустці.

При цьому апелянт посилаючись на положення ст.ст. 66, 69, 75 КК України, вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства (Том №1, а.с. 83-85).

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (Том №1, а.с. 95-96).

Судом апеляційної інстанції забезпечено безпосередню участь сторін кримінального провадження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя та право обвинуваченого на справедливий розгляд кримінального провадження в суді. З метою забезпечення права на захист обвинуваченого, йому було призначено захисника.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити, позицію прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги та стверджував, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілу і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим також не оскаржується.

Щодо доводів обвинуваченого про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Розглядаючи питання стосовно призначених виду та міри покарання обвинуваченому, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції керувався саме наведеними законодавчими приписами.

Так, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції було враховано особу обвинуваченого, його вік, відсутність скарг за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують призначення покарання, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, у тому числі, за злочини проти власності, тяжкість вчиненого злочину, відповідно до вимог ст.12 КК України. Також судом враховано висновок досудової доповіді на обвинуваченого в частині, що визначає ризик небезпеки для суспільства та повторного кримінального правопорушення як середній та ризик вчинення повторного кримінального правопорушення як високий, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, а виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку, відношення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, правдиві показання про обставини вчиненого злочину, наслідки вчиненого та позицію сторони обвинувачення та потерпілої.

При цьому обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано: щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання - є рецидив злочину.

Враховуючи наведене, ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання в мінімальній межі санкції статті обвинувачення.

На думку колегії суддів, призначене судом реальне покарання за своїм видом та розміром є співмірним характеру та змісту вчинених обвинуваченим протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів відсутні.

Одночасно суд першої інстанції, діючи в межах своїх дискреційних повноважень, дійшов умотивованого висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції засудженого від суспільства та неможливості застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України, оскільки ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи.

Переконливих обґрунтувань, які б ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанцій і доводили необхідність застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України у апеляційній скарзі не міститься, оскільки обставини, на які посилається обвинувачений, були враховані при призначенні покарання судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на покликання обвинуваченого щодо наявності у нього дитини та дружини, яка перебуває у декретній відпустці та бажання приймати активну участь у їх житті, проте вважає такі твердження намагання уникнути відповідальності, оскільки вчинений обвинуваченим злочин є умисним та вчинений вже напередодні пологів його дружини, що свідчить про легковажне відношення до родини та свідомий вибір щодо своїх умисних дій направлених на вчинення злочину.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину, який повторно відкрито, серед білого дня, не приховуючи свого наміру, протиправно заволодів майном потерпілої.

Важливим аспектом цього злочину, на думку колегії суддів, є саме його суб`єктивна сторона, що характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Вказані особливості цього злочину свідчать про усвідомлений вибір ОСОБА_8 своєї поведінки та нехтування загальнолюдськими принципами співжиття, а тому, така поведінка потребує корекції в умовах ізоляції засудженого від суспільства, що і буде відповідати меті покарання.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.

Враховуючи вищезазначене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який утримується під вартою, - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4