Номер провадження: 11-кп/813/234/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 09.07.2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, інваліда 2-ї групи з дитинства, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України у кримінальному провадженні №0000145 від 16.07.2019 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України примусових заходів медичного характеру.

Ухвалою суду 1-ої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру та кримінальне провадження закрито.

Рішення суду 1-ої інстанції обґрунтоване наступним:

- прокурором не доведений умисел підозрюваної особи на вчинення об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_9 діянь;

- переконливих доказів того, що суспільно небезпечні діяння вчинені саме ОСОБА_9 прокурором не надані;

- стан неосудності ОСОБА_9 та висновок судово-психіатричної експертизи, у суду викликають сумніви;

- провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру до направлення клопотання до суду проводилося слідчим в порушення вимог ст.506 КПК України, а саме, підозрюваний не був забезпечений законним представником;

- в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру неправильно зазначено по-батькові ОСОБА_9 : підозра повідомлена ОСОБА_9 , ОСОБА_10 допитувався, щодо ОСОБА_11 проводилася судово-психіатрична експертиза, а клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру складено на ОСОБА_9 , тобто на іншу особу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На вказану ухвалу суду 1-ої інстанції прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в вважає її незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне:

- судом не досліджено всебічно та повно всі докази та обставини у кримінальному провадженні, а висновки суду, викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження;

- під час допиту ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції частково змінив свої покази, зазначив, що дійсно робив зазначені у повідомленні про підозру публікації, однак не згоден, що повинен нести за ці дії кримінальну відповідальність, чим фактично визнав вчинення ним інкримінованих йому суспільно-небезпечних діянь. Однак, судом не надано цим показам належної оцінки;

- судом не були допитані свідки, які заявлялись стороною обвинувачення;

- суд дійшов помилкового висновку щодо неналежності мобільного телефона саме ОСОБА_9 , тоді як він у судовому засіданні не заперечував що вищевказаний мобільний телефон перебував у його користуванні;

- ОСОБА_9 та його представник в судовому засіданні не заперечували факт наявності психічного захворювання у ОСОБА_9 , а лише були не згодні з необхідністю його госпіталізації до психіатричного закладу;

- посилання суду про невідповідність анкетних даних ОСОБА_9 є технічною опискою та не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого;

судом не вирішено питання про долю речових доказів і документів у даному кримінальному провадженні;

- аудіозапис судового засідання від 09.07.2021 року не відтворюється, що унеможливлює надати оцінку законності дій суду.

На підставі викладеного прокурор просив повторно дослідити письмові докази, які досліджувались судом першої інстанції, допитати свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ухвалу суду 1-ої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру.

Під час апеляційного розгляду, прокурор змінив вимоги апеляційної скарги та просив ухвалу суду 1-ої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд клопотання слідчого в новому складі суду.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

На початку апеляційного розгляду, були присутні особа, стосовно якої застосовуються примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 , його законний представник ОСОБА_14 та захисник ОСОБА_15 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.

З урахуванням введеного в Україні воєнного стану етапування засуджених в межах країни не здійснюється.

Разом з тим, згідно протоколу затримання від 22.11.2022 року, наданого прокурором, ОСОБА_9 затримано слідчим в межах кримінального провадження №0000308 від 26.08.2022 року та в теперішній час він утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Натомість, в зміненій апеляційній скарзі прокурором не ставиться питання про погіршення становища підозрюваного ОСОБА_9 , від нього не надходило клопотання про забезпечення його участі під час апеляційного розгляду, в тому числі в режимі відеоконференції, колегією суддів в умовах воєнного стану судовий розгляд проведено за відсутності підозрюваного, однак за участі його захисника, чим забезпечений доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи зміненої апеляційної скарги та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_15 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК, які у відповідності до положень ст. 412 КПК тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, якими є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено судом 1-ої інстанції, згідно клопотання слідчого, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України, за наступних обставин.

В клопотанні, зазначено, що ОСОБА_9 28.11.2018 року, діючи умисно, маючи умисел та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення встановлених Конституцією України, законами України і міжнародно-правовими актами територіальної цілісності України і порядку визначення її території, а саме - протиправного відокремлення м. Одеси та Одеської області від України, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 використовуючи власний мобільний телефон, марки «Samsung Duos», з вставленою сім-картою мобільного оператора ПрАТ Київстар з № НОМЕР_1 , під`єднаний до мережі Інтернет з використанням встановленого в телефоні Інтернет-браузера « ОСОБА_16 », авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» як користувач « ОСОБА_17 », розмістив публікацію із закликами до вчинення умисних дій, які суперечать положенням ст.ст.1, 2, 17, 73, 85, 132, 133 Конституції України, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом розміщення на, так званій «Стіні» (публічній дошці оголошень, вільно доступній необмеженому колу користувачів), створеної ним сторінки (акаунта) « ОСОБА_17 » за web-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» публікацію, що була доступною для загального ознайомлення всіх користувачів Інтернет-мережі.

Дії ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.110 КК України за ознаками: посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, за кваліфікуючою ознакою: розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Крім того, ОСОБА_9 , діючи повторно, 04.12.2018 року, переслідуючи свій намір, направлений на розповсюдження матеріалів із закликами до умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення встановлених Конституцією України, законами України і міжнародно-правовими актами територіальної цілісності України і порядку визначення її території, а саме - протиправного відокремлення м. Одеси та Одеської області від України, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний мобільний телефон, марки «Samsung Duos», з вставленою сім-картою мобільного оператора ПрАТ Київстар з № НОМЕР_1 , під`єднаний до мережі Інтернет з використанням встановленого в телефоні Інтернет-браузера « ОСОБА_16 », авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» як користувач « ОСОБА_17 », також розмістив публікацію із закликами до вчинення умисних дій, які суперечать положенням ст.ст.1, 2, 17, 73, 85, 132, 133 Конституції України, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом розміщення на, так званій «Стіні» (публічній дошці оголошень, вільно доступній необмеженому колу користувачів), створеної ним сторінки (акаунта) « ОСОБА_17 » за web-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» публікацію, що була доступною для загального ознайомлення всіх користувачів Інтернет-мережі.

Дії ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.110 КК України за ознаками: посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, за кваліфікуючою ознакою: розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій, вчинених з метою зміни меж території державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинене повторно.

За результатами розгляду провадження, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

Натомість, апеляційний суд вважає, що фактично, висновки суду 1-ої інстанції щодо допущених органом досудового розслідування порушень вимог КПК України під час проведення розслідування та звернення до суду із клопотанням, були підставою для вирішення питання під час підготовчого судового засідання про повернення клопотання, а не для відмови в його задоволенні.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований гл. 39 КПК.

Приписами ч. 1 ст. 503 КПК визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК. З зазначеної законодавчої норми вбачається, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де встановлюється лише: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування чи судового розгляду; поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Суд 1-ої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання слідчого, посилаючись на встановлення під час судового розгляду недоліків, суперечностей і сумнівів, а також встановлення судом інших порушення положень КПК України, що свідчать про порушення прав особи, яка підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь проти основ національної безпеки України.

Так, судом 1-ої інстанції встановлено, що провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру у даному кримінальному провадженні до направлення клопотання до суду проводилося слідчим в порушення вимог ст.506 КПК України, а саме, підозрюваний не був забезпечений законним представником. Законний представник у кримінальному провадженні був залучений судом, і на прохання ОСОБА_9 саме з числа осіб, яким він довіряє, оскільки близьких родичів в нього немає.

Крім того, в тексті клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру йдеться про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України, хоча обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 не складався, а отже, ця особа статусу обвинуваченого не набула.

До того ж, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру неправильно зазначено по-батькові ОСОБА_9 : підозра повідомлена ОСОБА_9 , ОСОБА_10 допитувався, щодо ОСОБА_11 проводилася судово-психіатрична експертиза, а клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру складено на ОСОБА_9 , тобто на іншу особу, якій підозра не повідомлялася. Більш того, як це видно з витягу з ЄРДР, відомості про кримінальне провадження №0000145 (виділені 16.07.2019 з кримінального провадження №0000157 від 07.08.2017) внесені до ЄРДР 16.04.2019, а не 16.07.2019, як це зазначено в клопотанні.

Отже, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про те, що все наведене вище в сукупності свідчить про слушність побоювань ОСОБА_9 і його законного представника про намагання третіми особами через поміщення ОСОБА_9 , у якого немає близьких родичів, до психіатричної лікарні з наступним заволодінням його трикімнатною квартирою.

Апеляційний суд, надаючи оцінку висновкам суду 1-ої інстанції у співвідношенні із доводами зміненої апеляційної скарги прокурора, вважає, що під час розгляду кримінального провадження, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження 02.09.2019 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характерустосовно ОСОБА_9 надійшло до Київського районного суду м. Одеси (Т.1 а.п. 1).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року, визначений склад суду: суддя ОСОБА_1 призначений головуючим суддею (т.1 а.п. 17).

Ухвалою суду від 04.09.2019 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні (Т.1 а.п. 18).

Так, згідно журналу судового засідання від 14.07.2020 року було проведено підготовче судове засідання (Т.1 а.п. 60-61).

При проведенні підготовчого судового засідання, судом було постановлено ухвалу від 14.07.2020 року про призначення судового розгляду, при цьому в ухвалі вказано по те, що клопотання підсудне Київському районному суду м. Одеси, підстав для закриття кримінального провадження, повернення клопотання прокурору, для внесення подання про визначення підсудності немає, клопотання складено та затверджено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства(Т.1 а.п. 62).

Натомість, в подальшому, під час судового розгляду, судом були встановлені порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та складенні слідчим клопотання.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що аудіозапис судового засідання від 09.07.2021 року не відтворюється, є неприйнятними, оскільки на запит апеляційного суду Київським районним судом м. Одеси була надіслана робоча копії диску судових засідань, звукозапис яких відтворюється.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 504 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 39 КПК України.

Однак, в порушення вищевказаних норм, слідчий у клопотанні вказав, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України, а саме:

- посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, за кваліфікуючою ознакою: розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

- посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, за кваліфікуючою ознакою: розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення умисних дій, вчинених з метою зміни меж території державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинене повторно.

Проте, органу досудового розслідування з врахуванням положень глави 39 КПК України, необхідно визначити правову кваліфікацію суспільно небезпечного діяння ОСОБА_9 , а не виклад обвинувачення.

Крім того, звертаючись із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий виклав фактичні обставини вчинення особою ОСОБА_9 злочинів, вказавши при цьому , що дії останнього характеризуються умисною формою вини, що відповідає діянням осудної особи.

Таким чином, клопотання про застосування заходів медичного характеру до особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України.

Крім цього, з клопотання вбачається, що орган досудового слідства, викладаючи зміст клопотання, при цьому не визначився з процесуальним статусом ОСОБА_9 , відносно якого подане клопотання, в якому ставиться питання про застосування заходів медичного характеру. Так, в клопотанні стороною обвинувачення неодноразово зазначено, що він є обвинуваченим, тоді як з того ж клопотання видно, що згідно виду поданого клопотання він має процесуальний статус особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та яка відповідно до ст. 506 КПК України лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника.

Крім того, з змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що в ньому сформульоване не суспільно небезпечне діяння, яке має інкримінуватися особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, а фактично сформульоване кримінальне правопорушення, оскільки поряд з викладом об`єктивних ознак також викладені і суб`єктивні ознаки ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України, зокрема йде посилання на умисний характер діяння, його мету та мотив, злочинний намір і тому подібне.

Натомість вчинення кримінального правопорушення може інкримінуватися лише фізичній осудній особі, яка вчинила злочину у віці, з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність, тобто суб`єкту кримінального правопорушення.

На відміну від кримінального правопорушення, суспільно небезпечне діяння, яке інкримінується особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру характеризується тим, що у особи відсутні інтелектуальні та вольові ознаки стану осудності, зі станом неосудності несумісні наявність у свідомості такої особи чітко сформованих мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. В конкретному випадку формулювання суспільно небезпечного діяння у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру має відбуватися лише виходячи з об`єктивних ознак такого діяння.

У стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали. Такої позиції також дотримується ККС ВС у справі № 234/18511/18 від 06.02.2020.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні щодо діяння, які підпадали під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України, підлягало поверненню прокурору місцевої прокуратури як таке, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі і через допущені технічні помилки в написанні його по-батькові.

Відповідно до приписів п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положеннями ст.412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ці положення стосуються і судових рішень, якими до особи застосовано примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції постановив ухвалу про необхідність відмови в клопотання слідчого, яке не відповідало вимогам КПК України, тому ухвалу щодо ОСОБА_9 не можна вважати законною і обґрунтованою, та слід визнати такою, що підлягає скасуванню.

Суд 1-ої інстанції зазначеним вище недолікам клопотання слідчого об`єктивної правової оцінки не дав і, за відсутності встановлення фактичного статусу ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, розглянув фактично не висунуте обвинувачення та постановив щодо нього ухвалу, що є неприпустимим.

За клопотанням слідчого, яке міститься в матеріалах кримінального провадження ОСОБА_9 фактично, у визначеному законом порядку, не набув статусу обвинуваченого, в той час коли стосовно нього в клопотанні вкладено формулювання обвинувачення, а тому його права були порушені.

Відсутність встановлення статусу ОСОБА_9 суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на вищезазначене, а також на приписи ст.ст. 7 та 9 КПК України, з урахуванням встановленого ігнорування судом 1-ої інстанції положень ст. 291 КПК України, щодо відповідності клопотання про застосування заходів медичного характеру до особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушеннявимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді 1-ої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог КПК України, які, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнаються колегією суддів суттєвими.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до приписів п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 та ч. 1 ст. 412 КПК України, наведені вище обставини унеможливлювали прийняття будь-якого судового рішення судом 1-ої інстанції та унеможливлюють прийняття рішення за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора судом апеляційної інстанції, тому єдиним можливим рішенням, у даному випадку, є скасування ухвали і призначення нового розгляду у суді 1-ої інстанції.

Під час нового розгляду, суду 1-ої інстанції, неухильно дотримуючись вимог ст. 314 КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести підготовче провадження у відповідності до вимог глави 27 розділу IV КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 376, 404, 405, 407, 409, 411, ч. 1 ст. 412, ст.ст. 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 з урахуванням змін задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси, від 09.07.2021 року, про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000145 від 16.07.2019 року відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України у Київському районному суді м. Одеси, зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4