Справа № 639/5323/18
Провадження № 1-кс/639/1042/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001756 від 21.09.2018,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2022 року до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001756 від 21.09.2018, досудове розслідування у якому проводиться ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

В клопотанні ОСОБА_2 просить надати йому як потерпілому тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до даних про фактичне виконання ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » судового рішення та надання органу досудового розслідування документів на виконання ухвал слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Харкова про надання тимчасового доступу до речей та документів, зокрема ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.08.2021 по справі № 639/5323/18, провадження № 1-кс/639/1475/21).

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для відкриття провадження за даним клопотанням відсутні з таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенціх про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 9 КПК України п ід час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Порядок подання клопотання про тимчасовий доступ регулюється ст. ст. 159-163 КПК України.

Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Згідно зі ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

Відповідно до ст. 3 КПК України сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що кримінально-процесуальним законодавством не передбачено розгляд слідчим суддею клопотань потерпілого про тимчасовий доступ до речей і документів.

Отже, потерпілий не має права звертатися до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей і документів, оскільки під час досудового розслідування він не є стороною кримінального провадження, а слідчий суддя відповідно не має права надавати такий дозвіл.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 161/19398/17.

Верховний Суд підкреслив, що відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК сторонами кримінального провадження є, зокрема з боку обвинувачення слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених КПК. Такими випадками є:

1) відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді, коли потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді (ст. 340 КПК);

2) зміна прокурором обвинувачення і поставлення питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення чи про зменшення обсягу обвинувачення, коли потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі (ст. 338 КПК).

У випадках, передбачених ст. 338 і ст. 340 КПК, потерпілий є стороною кримінального провадження і користується всіма правами сторони обвинувачення лише під час судового розгляду. В усіх інших випадках потерпілий не є стороною кримінального провадження і займає самостійну позицію як учасник кримінального провадження.

ВС підкреслив, що відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право, зокрема бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження; подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання; а також користуватися іншими правами, передбаченими КПК.

Отже, потерпілий не має права звертатися до слідчого судді з клопотанням про надання йому тимчасового доступу до речей і документів, оскільки під час досудового розслідування він не є стороною кримінального провадження, а слідчий суддя відповідно не має права надавати такий дозвіл.

Водночас потерпілий має право ініціювати питання про тимчасовий доступ до речей і документів перед слідчим або прокурором шляхом подання відповідного клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК.

Також ВС підкреслив, що Верховний Суд України в постанові від 12 жовтня 2017 року (справа № 757/49263/15-к) зробив правовий висновок про те, що в разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінально-процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити в перевірці її законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.

У своїй постанові від 23 травня 2018 року (№ 13-16сво18) Велика Палата Верховного Суду погодилася з цим висновком Верховного Суду України.

У таких випадках суду слід керуватися ч. 6 ст. 9 КПК щодо застосування загальних засад кримінального провадження відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК.

Як зазначено у частині 6 ст. 9 КПК України, у в ипадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Частинами 4, 5 ст. 304 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню. Копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом зі скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

В даному випадку потерпілий не є стороною кримінального провадження, а тому не має права звертатися до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за клопотанням слід відмовити.

Потерпілий відповідно до вимог ст. 220 КПК України не позбавлений права звернутися до слідчого з клопотанням про звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Керуючись ст. ст. 9, 26, 206, 303- 307, 371-372, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001756 від 21.09.2018 відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_2 право, відповідно до вимог ст. 220 КПК України, звернутися до слідчого з клопотанням про звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно направити заявнику разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1