Справа №639/56/22
Провадження №1-кп/639/150/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001641 від 26.10.2021 р. за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною вищою освітою, студента 2 курсу денної форми навчання Державного біотехнологічного університету, неодруженого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2021 року приблизно о 17 год. 40 хв. ОСОБА_10 керував технічно несправним автомобілем «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю 45 км/год по проспекту Ново-Баварському з боку вулиці Крилова в напрямку вулиці Лисенка в м. Харкові. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переході, розташованого в районі перехрестя пр.-та Новобаварського та вул. Конотопської, ОСОБА_10 проявив неуважність, діючи необережно, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль та не дав дороги пішоходу ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху автомобіля, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека, та здійснив на нього наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер о 15-50 год. 26 жовтня 2021 року. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-17/451-А/21 від 16.12.2021, причиною смерті ОСОБА_11 стала важка травма із ушкодженням внутрішніх органів та перелом кісток скелету, яка ускладнилася некомпенсованим безповоротнім травматичним шоком та гострим розладом кровообігу.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 7СЕ-19/121-21/28469-ІТ від 22.12.2021, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 є невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, повністю підтвердив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, надав пояснення щодо місця, часу, способу його вчинення так, як вони встановлені судом. Суду пояснив, що 25.10.2021 року быля 18-00 год. рухався на автомобілі ВАЗ-2101 по пр.-ту Ново-Баварському у м. Харкові зі швидкістю приблизно 45 км/год. Коли він наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, на нього, з правого боку за напрямком руху, швидко вийшов потерпілий. Він почав гальмувати, проте уникнути наїзду не вдалося. Зіткнення відбулося приблизно на відстані 1 метру від бордюрного каменю. У тому місці дещо ускладнюють видимість пішохідного переходу стовп та кущі, через що він не зміг побачити потерпілого раніше. Зазначив, що дуже шкодує про те, що сталося. Ним було сплачено родичам загиблого всі необхідні суми на відшкодування шкоди, претензій до нього вони не мають.

Потерпіла ОСОБА_8 в ході допиту пояснила, що є донькою загиблого ОСОБА_11 . На місці події її не було. Їй стало відомо, що батька збили на пішохідному переході. ОСОБА_10 повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду відповідно до вимог, які фактично пред`являлися до нього. На даний час будь-яких претензій матеріального або морального характеру до ОСОБА_10 немає.

Потерпіла також зазначила, що повністю підтримує цивільний позов щодо стягнення зі страхової компанії суми відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька, в розмірі 2600000 гривень.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також відомостей щодо судових витрат, речових доказів та цивільного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є студентом вищого навчального закладу денної форми навчання, неодружений, проживає із матір`ю та вітчимом, за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, які відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_10 , є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким необережним злочином, обставини скоєння даного злочину, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, репутацію, ставлення до скоєного, поведінку після вчиненого злочину, думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання без реального його відбування, в рамках закону, у зв`язку із чим суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи ОСОБА_10 основне покарання у вигляді позбавлення волі, вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП, даних про вік обвинуваченого і те, що він вчинив правопорушення проти безпеки руху, з тяжкими наслідками, та суд, вирішуючи дане питання зазначає, що до суду не було представлено обґрунтованих даних про неможливість обвинуваченого обходитись без транспортного засобу та необхідність керування транспортними засобами в подальшому.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні потерпілою ОСОБА_8 подано цивільний позов до ОСОБА_10 , ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», в якому ставилося питання про стягнення з ПрАТ «СК Український страховий стандарт» вартості майнової шкоди - страхової суми за шкоду, заподіяну відповідачем ОСОБА_10 у рамках ліміту відповідальності, тобто у розмірі 260000 гривень. В тексті позову зазначено, що позовна вимога стосується моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_8 у зв`язку зі смертю її батька ОСОБА_11 . Моральні страждання через смерть батька викликали у потерпілої тривалий шоковий стан, через що погіршився її психічний стан, вона відчувала дискомфорт, позбавлена звичайного життєвого циклу, можливості реалізувати свої уподобання та бажання, вести активний спосіб життя.

При цьому в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_7 пояснили, що на даний час не мають до ОСОБА_10 жодних майнових претензій, він повністю відшкодував первісно висунуті до нього вимоги, а тому позовні вимоги фактично пред`явлені лише страховій компанії.

Факт відшкодування потерпілим шкоди зі свого боку підтвердив і обвинувачений ОСОБА_10 , його захисник ОСОБА_9 надала суду розписки про отримання потерпілими особами від обвинуваченого грошових коштів в розмірі 1000 доларів США та 28000 гривень.

Судом направлялися судові повістки на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», проте представник зазначеної юридичної особи в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування. Відносини у цій сфері регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 ( далі - Закон № 1961).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ-2101, номерний знак НОМЕР_1 , яким 25.10.2021 керував обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до страхового полісу № 205100288 (дійсний станом на 25.10.2021) застраховано ПрАТ СК «Український Страховий Стандарт».

Положеннями статті 35 Закону № 1961 регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Визначений Законом № 1961 порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону № 1961 у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону № 1961. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України № 1961 страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди ( пункт 27.1).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5).

У цивільному позові потерпіла ОСОБА_8 просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 260000 гривень (в межах ліміту страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205100288 від 23.07.2021 р.

Потерпіла ОСОБА_8 є рідною донькою загиблого ОСОБА_11 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Зазначене надає їй право на отримання відшкодування моральної шкоди згідно пункту 27.3 Закону № 1961 у цілісному розмірі, оскільки інші особи з позовними вимогами не звертались.

Відповідно до приведеного вище положення п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 по 30.11.2021 р. мінімальна заробітна плата в Україні становила 6000, 00 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_8 щодо стягнення з страховика страхового відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 72000 гривень (6000 грн. х 12). Відшкодування ж моральної шкоди у більшому розмірі суперечило б зазначеним вище положенням Закону.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_8 72000 (сімдесят дві тисячі гривень) в якості відшкодування моральної шкоди за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205100288 від 23.07.2021 р.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 4805 (чотири тисячі вісімсот п`ять) гривень 36 копійок (к/п, а.с. 70, 125).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2021 р. на речовий доказ - автомобіль «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , та повернути його власнику ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, представнику потерпілої право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1