Справа № 466/4851/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1010/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08.09.2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень).

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 26 червня 2022 року, приблизно о 18.00год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, на грунті виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, стиснувши пальцями лівої руки шию малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підняв його вгору та кинув на диван, чим спричинив останньому згідно висновку судово-медичного експерта №525 від 28 червня 2022 року тілесні ушкодження у вигляді одного синця та одного точкового садна на шиї спереду, одного синця в ділянці правого плечового суглобу, одного синця на грудях справа та садна на задній поверхні ділянки лівого гомілково-ступневого суглобу, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, законний представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08.09.2022р., обравши ОСОБА_7 покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що, призначене ОСОБА_11 покарання за своїм видом є занадто м`яким і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі. Судом не наведено у вироку переконливих доводів, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та впливають на пом`якшення покарання, і які є підстави для призначення найменш суворого, з передбачених ч.1 ст. 125 КК України, виду покарань. Також не враховано обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, окрім того законний представник потерпілого просила в суду призначення суворішого покарання для обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , у якій вказав, що не згідний з поданою апеляційною скаргою та просить вирок суду першої інстанції залишити без змін. У в чиненому щиро розкаявся та шкодує про вчинене.

У суді апеляційної інстанції пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнає та розкаюється у вчиненому,. Також пояснив, що 26 червня 2022 року біля 18.00 год. він прийшов з тимчасової роботи додому та мав намір відпочивати. Однак з сусідньої квартири АДРЕСА_3 було чути крики дитини, а тому він зайшов у вказану квартиру та сказав матері малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_10 , щоб остання заспокоїла дитину. Оскільки вона йому відповіла, що нічого з дитиною зробити не може, він, будучи знервованим, дійсно підняв малолітнього ОСОБА_9 за шию та кинув на диван, інших тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Жалкує, що для припинення інциденту не звернувся до поліції.

Заслухавши доповідь головуючого, думку адвоката потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, прокурора, який висловився про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, належно та повно врахував і оцінив всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, працює неофіційно, характеризується позитивно за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, та дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім, сприятиме досягненню основної мети покарання виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_7 , запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відтак, підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як про це просить в апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, доводи законного представника ОСОБА_10 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08.09.2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_12