Справа № 737/378/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/456/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001271 від 28 квітня 2021 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання і встановлено іспитовий строк 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1010 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 22 000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Речові доркази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2021 року о 10 годині 30 хвилин дільничний офіцер поліції сектору поліцейської діяльності №1 (смт Куликівка) Чернігівського районного управліня поліції ГУНП в Чернігівській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , спільно з працівниками Куликівського управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою здійснення санітарно-епідеміологічного обстеження закладів торгівлі щодо дотримання протиепідемічних заходів, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктів господарювання на період карантину, відповідно до Законів України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» прибули до магазину «Продукти», що розташований за адресою: вул. Перемоги, 38, с.Вересоч, Чернігівського району, Чернігівської області.

В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зайшли до приміщення магазину, а ОСОБА_6 залишився біля магазину, оскільки побачив двох чоловіків, що знаходилися в громадському місці без засобів індивідуального захисту та розпивали алкогольні напої. ОСОБА_6 зробив їм зауваження та повідомив про можливе притягнення до адміністративної відповідальності за порушення норм чинного законодавства, однак один з чоловіків - ОСОБА_12 почав нецензурно висловлюватися в бік поліцейського.

Згодом, близько 10 години 40 хвилин до ОСОБА_6 , який був одягнений у формений одяг однострій поліцейського та знаходився при виконанні своїх службових обов`язків, визначених Законом України «Про Національну поліцію» підбіг ОСОБА_7 та достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є поліцейським, з метою заподіяння поліцейському тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар правою ногою в область тулуба спереду та декілька ударів руками в голову, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден перенісся, лівої половини грудної клітки, набряку із забоєм м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі потерпілий просив скасувати вказаний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Цивільний позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 11010 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 28000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що після отримання тілесних ушкоджень він 8 днів знаходився на стаціонарному лікуванні, а всього був непрацездатним протягом 10 днів, тому, на думку апелянта, отримані ним тілесні ушкодження повинні кваліфікуватися як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Також вказує, що в результаті скоєного кримінального правопорушення був пошкоджений його смартфон, вартість якого становить 10033 грн., який не підлягає ремонту та відновленню. Даний смартфон визнано та приєднано до справи як речовий доказ, який, окрім іншого є предметом вчинення злочину.

Проте, всупереч вимогам ст. ст. 276, 291 КПК України, відомості про пошкоджений телефон та шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням, не були внесені в повідомлення про підозру та в обвинувальний акт. Крім того, в обвинувальному акті безпідставно зазначено, що матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не спричинена.

Більш того, знищення чи пошкодження майна працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, складає окремий склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України, проте, за даним фактом обвинувачення не пред`явлено. Такі порушення, на думку апелянта, є підставою для повернення обвинувального акту прокурора як такого, що не відповідає вимогам КПК України, проте суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання та продовжив розгляд справи.

Звертає увагу, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, безпідставно визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставинами, що пом`якшують його покарання, оскільки такі в діях та поведінці обвинуваченого відсутні (постанова Верховного Суду №643/13256/17 від 02.11.2021 р).

Також вказує, що обвинувачений хотів залишити місце вчинення злочину та не вжив заходів до надання медичної допомоги потерпілому. Під час досудового розслідування жодного разу не цікавився станом його здоров`я та не відвідував у лікарні. Під час судового розгляду обвинувачений заперечував факт пошкодження його смартфона, який визнаний речовим доказом, та категорично відмовився відшкодовувати його вартість. Обвинувачений аж до його допиту у судовому засіданні не вибачився перед потерпілим у справі та до ухвалення вироку не відшкодував матеріальної та моральної шкоди.

Звертає увагу, що свої позовні вимоги він обґрунтував, посилаючись на фактичні обставини справи, норми чинного законодавства та практику Верховного Суду у подібних справах (№303/4076/15-к від 20.02.2018 р), тому суд 1 інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні вартості смартфона.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 18.08.2021 року №300/3178/20 апелянт вважає, що витрати на правову допомогу підлягають стягнення з обвинуваченого в повному обсязі, так як такі підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, просив скасувати вирок суду в частині відшкодування вартості телефону та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діянні за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, його дії вірно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 345 КК України.

На обґрунтування своїх висновків про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення суд послався на показання потерпілого ОСОБА_6 , дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, який повідомив про обставини вчинення на нього нападу обвинуваченим та спричинення тілесних ушкоджень під час виконання ним службових завдань у робочий час; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які показали при яких обставинах та як обвинувачений наносив потерпілому, який був одягнений у формений одяг та знаходився при виконанні своїх службових обов`язків, визначених Законом України «Про Національну поліцію», удари в різні частини тіла; показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував, що саме він заподіяв працівнику правоохоронного органу - ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків; а також на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, у тому числі даних протоколів слідчих експериментів, згідно з якими потерпілий та свідок ОСОБА_14 розповіли про обставини нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ; висновок судово-медичної експертизи №233 від 27.05.2021 року, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден перенісся, лівої половини грудної клітки, набряку з забоєм м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови, які виникли від дії тупих, твердих предметів по механізму удару, тиснення та тертя і, як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Що стосується посилань потерпілого, який фактично і не оспорює встановлені обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , однак наголошує про те, що на стадії досудового розслідування дії останнього безпідставно додатково не кваліфіковані за ч. 1 ст. 345 КК України як пошкодження майна працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, так як обвинуваченим було пошкоджено мобільний телефон, а так само про спричинення йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, про що порушувалося питання під час підготовчого судового засідання, шляхом заявлення клопотання про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з огляду на зібрані в ході досудового розслідування докази, наведено їх правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення відповідно до диспозицій ч. 2 ст. 345 КК України. Інші положення ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акта відносно ОСОБА_7 також дотримані.

Враховуючи, що на стадії підготовчого судового засідання суд 1 інстанції виключно перевіряє наявність в обвинувальному акті обов`язкових елементів, передбачених ст. 291 КПК України, та позбавлений можливості давати будь-яку оцінку діям обвинуваченого, то суд 1 інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання представника потерпілого про повернення обвинувального акта як такого, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України, так як з`ясування будь-яких питань, пов`язаних із кількістю днів непрацездатності потерпілого чи належністю саме йому пошкодженого мобільного телефону, що тягне за собою наявність матеріальної шкоди, є передчасним.

Крім того, на думку апеляційного суду, зі змісту пред`явленого обвинувачення не вбачалося підстав для додаткової кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Також колегія суддів звертає увагу, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 337 КПК України.

За змістом вироку суду 1 інстанції, під час судового розгляду знайшло підтвердження пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 за встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, тому дії останнього кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, що, не заперечується потерпілим і в апеляційній скарзі. При цьому суд апеляційної інстанції не вправі давати оцінку діям обвинуваченого, що не були предметом перевірки та оцінки судом 1 інстанції, крім випадків, якщо цим покращується становище останнього, що дає підстави для необхідності застосування закону про менш тяжке кримінальне правопорушення чи зменшення обсягу обвинувачення по відношенню до обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

З огляду на наведене кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, колегія суддів визнає правильною.

Вирішуючи апеляційні вимоги потерпілого щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту вироку вбачається, що обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченим ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Водночас, обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 виказав щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки, бажання виправити наслідки вчиненого, вибачився перед потерпілим. Тому, доводи апеляційної скарги потерпілого про відсутність факту щирого каяття обвинуваченим ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Також не заслуговують на увагу твердження потерпілого про відсутність в діях ОСОБА_7 пом`якшуючої обставини, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як її наявність підтверджується матеріалами кримінального провадження. Окрім іншого, така обставина як пом`якшуюча зазначена і в обвинувальному акті.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд 1 інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, враховує умови його життя, попередню позитивну соціальну поведінку, його відношення до вчиненого, висновки органу пробації про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб та можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк .

Таким чином, суд урахував конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , що його характеризують, у тому числі й ті, з якими потерпілий пов`язує свої апеляційні вимоги, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією інкримінованої статті, з призначенням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В апеляційній скарзі не зазначені конкретні обставини або докази, які б свідчили про невідповідність покарання, призначеного обвинуваченому судом першої інстанції, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на його користь майнову шкоду в розмірі 11343 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого та цивільного позивача в розмірі 28 000 грн.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Суд першої інстанції вважав доведеним у судовому засіданні, що неправомірними діями обвинуваченого потерпілому спричинена матеріальна шкода в розмірі 1010 грн., яка пов`язана у витратах останнього на лікування, та яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим.

Водночас, суд 1 інстанції не погодився з вимогою потерпілого про відшкодування вартості мобільного телефону «ОnePlus 6», який належить останньому та визнаний речовим доказом по справі, так як ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що саме внаслідок неправомірний дій ОСОБА_7 було пошкоджено мобільний телефон потерпілого, не знайшов підтвердження причинний зв`язок між діями обвинуваченого та матеріальною шкодою у вигляді зламаного мобільного телефону, з чим погоджується і колегія апеляційного суду.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях та пов`язаного з цим лікування, душевних стражданнях та болю, пригніченні, втраті часу, порушенні звичного способу життя, необхідності витрачання зусиль для відновлення здоров`я та звичних життєвих зв`язків. Також судом 1 інстанції вірно встановлено, що потерпілий зазнав приниження честі, гідності, ділової репутації, так як він є працівником органу поліції, офіцером, був одягнений у поліцейський однострій, перебував при виконанні службових обов`язків, а удари йому завдавав обвинувачений привселюдно.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з урахуванням рівня фізичного болю та душевних страждань потерпілого через нанесення йому тілесних ушкоджень, тривалість часу, що був необхідним для відновлення стану здоров`я, обставини за яких було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 у відшкодування завданої моральної шкоди 25000 грн.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що розмір заявленої моральної шкоди в сумі 100 000 гривень є співмірним негативним наслідкам морального характеру, які він зазнав внаслідок протиправних дій обвинуваченого, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вказаний розмір є неспівмірним завданій моральній шкоді, не відповідає глибині моральних і психічних страждань потерпілого, ступеню вини обвинуваченого та його матеріальному становищу.

Також судом 1 інстанції, з врахуванням вимог ст.ст. 91, 118, 120, 124 КПК України, 137 ЦПК України, та практики Верховного суду, вказаної в постанові у справі № 922/3812/19, правильно вирішено питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 22 000 грн., з чим погоджується апеляційний суд та підстав для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 28000 грн. не вбачає.

Посилання потерпілого на судову практику Верховного Суду у справі №300/3178/20 від 18.08.2021 року щодо розподілу витрат на надану професійну правничу допомогу, є безпідставними, так як фактичні обставини та правові механізми, застосовані у цьому провадженні та у названій постанові Верховного Суду не є подібними.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2022 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4