Справа № 134/1311/21
УХВАЛА

21 червня 2022 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Крижопіль в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000055 від 09 березня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

встановив:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наразі існують, у зв`язку чим просив задовольнити клопотання.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання, у якому він просить запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 змінити на домашній арешт у певний період доби (з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв.) строком на 2 місяці, звільнивши його з-під варти негайно, та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання вказує, що обвинувачений ОСОБА_3 в 2015-2016 роках брав безпосередню участь в антитерористичній операції та був тяжко поранений, внаслідок чого став особою з інвалідністю 2-ї групи та вимушений був звільнитися з попередньої роботи ДП «Крижопільський лісгосп», де працював майстром лісу. В 2018, 2019 роках ОСОБА_3 проходив реабілітацію по індивідуальній програмі, в тому числі і психолого-педагогічну реабілітацію.

З 2016 року ОСОБА_3 проживає в с. Заболотне, перебуває у фактичному шлюбі з ОСОБА_7 . У тому ж селі проживають його мати та тітка, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків по місцю проживання.

ОСОБА_3 не має жодного наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, у нього є постійне місце проживання, де він характеризується з позитивної сторони. Через незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 потребує лікування, психологічної та соціальної адаптації, має пройти реабілітаційні заходи в тому числі стаціонарне лікування.

Також просить врахувати особу покійного ОСОБА_8 , який був неодноразово судимим, вів аморальний спосіб життя, неодноразово погрожував ОСОБА_3 фізичним насильством та вбивством, вчиняв відносно нього та інших жителів с. Заболотне неправомірні дії.

В судовому засіданні сторона захисту підтримала вищевказане клопотання, вважає за доцільне змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт. Вказує, що у даному кримінальному провадженні вже допитані потерпіла та свідки, підстав вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на експерта, немає, оскільки експерт буде давати пояснення з приводу вже проведеної експертизи. Окрім того, обвинувачений не має наміру ухилятися від суду чи будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 спливає 25 червня 2022 року, але завершити розгляд кримінального провадження до цієї дати неможливо у зв`язку зі складністю справи, необхідністю дослідження матеріалів кримінального провадження, допиту експерта та понятих як свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у судовому засіданні, суд також враховує вимоги п. п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Зокрема при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Також, зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Окрім цього, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК України, у разі визнання його винним, що свідчить про те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеними, вони не зменшилися та не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне продовжити строк обраного обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.
Разом з тим, обставини наведені стороною захисту, не спростовують висновків суду щодо наявності вищенаведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливості їм запобігти шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на вищевикладене, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який домашній арешт не підлягає задоволенню.

З огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.
Керуючись ч. 3 ст. 331, ст. 372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 діб, до 19 серпня 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про заміну ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя: