Номер провадження: 11-сс/813/852/22
Справа № 496/2096/22 1-кс/496/966/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0000323 від 30.05.2022 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , керівника Благодійної організації «Благодійний фонд «Країна сердець», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

встановив:

В провадженні СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000323 від 30.05.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

У невстановлений час та місце, ОСОБА_9 , будучи співзасновником та керівником створеної лише 01.04.2022 року Благодійної організації «Благодійний фонд «Країна сердець», керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробив єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснював ряд дій спрямованих на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату, керівництво такими діями, сприяння вчиненню в тому числі порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.
Фактично реалізуючи злочинний корисливий намір та виконуючи усі дії, стало можливим досягненням єдиного злочинного результату, як кінцевої мети діяльності ОСОБА_9 у вигляді незаконного переправлення особи через державний кордон України внаслідок запровадженнях так званої схеми «зелений коридор», що передбачала переправлення особи через кордон по заздалегідь визначеному маршруту, поза встановленими пунктами пропуску та без відповідних на те законних підстав.
Отже, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце, ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого плану, вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 , якому він повідомив про свої злочинні плани щодо незаконного перетинання особами державного кордону України за грошові кошти та наявної реальної можливості організувати таке переправлення.
Далі, в кінці травня 2022 року, більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_10 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, керуючись спільним злочинним наміром, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , із застосуванням мобільного додатку «Телеграм» розпочав телефонну розмову з ОСОБА_11 , в ході якої повідомив останньому про те, що має зв`язки та може організувати і здійснити разом з ОСОБА_9 , його незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдови. Також, ОСОБА_10 , запевнив ОСОБА_11 , що він може організувати декілька варіантів його незаконного переправлення через державний кордон України, однак з метою визначення більш зручного способу переправлення та оголошення вартості такого переправлення, ОСОБА_10 , діючи відповідно до визначеної йому ОСОБА_9 ролі, визначив місце особистої зустрічі за адресою: м.Одеса, Старо-Базарний сквер, неподалік пам`ятнику отаману А.А. Головатому.
Далі, 03.06.2022 року, приблизно о 18:56 год., ОСОБА_11 прибув до раніше вказаного йому місця зустрічі, а саме за адресою: м.Одеса, Старо-Базарний сквер, неподалік пам`ятнику отаману А.А. Головатому, де його зустрів ОСОБА_10 . Далі, в ході особистої розмови, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_9 злочинного умислу направленого на своє особисте збагачення та збагачення самого ОСОБА_9 , шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, повідомив останньому, що він за грошову винагороду в розмірі 6500 доларів США організує незаконне переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України на територію Республіки Молдова з використанням так званої схеми «зелений коридор», що означає переправлення особи по заздалегідь визначеному маршруту, поза встановленими пунктами пропуску та без відповідних документів. В подальшому ОСОБА_10 , з метою доведення свого умислу до кінця, в ході розмови, демонстрував свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки з особами з числа волонтерських організацій та прикордонної служби, надавав поради та вказівки щодо дій ОСОБА_11 в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину поза межами пункту з конкретним зазначенням тропи та наявних на неї перешкод, місць очікування та переховування від патруля прикордонної служби та місць швидкого руху та бігу в момент самого перетину, а також інші поради незаконного перетину державного кордону та подальшого отримання політичного притулку за кордоном. З метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_10 , знаючи що йому потрібно передати ОСОБА_9 його частину грошових коштів в сумі 4 000 доларів США, висловив вимогу ОСОБА_11 передати йому грошові кошти в сумі 6500 доларів США, при цьому наголосив, що у разі відмови надання коштів, останньому буде відмовлено в організації його незаконного переплавлення через державний кордон України, та зазначив, що кошти потрібно передати 09.06.2022 року, приблизно о 16:00 год., попередньо узгодивши з ОСОБА_10 точний час та місце.
Так, 09.06.2022 року, приблизно о 16:00 год., ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на вчинення ряду дій щодо організації незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, керуючись корисливим мотивом, прибув на автомобілю марки «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 до магазину «Обжора», що за адресою: м. Одеса, вул. Леонтовича, буд.10, де наказав ОСОБА_11 сісти в авто. Далі ОСОБА_10 , вживаючи заходи конспірації та методи приховування своєї злочинної діяльності, будучи достовірно обізнаним, що за його дії передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі, здійснював маневрування вулицями міста Одеси та інші заходи приховування наміру отримати кошти, та як наслідок заїхав на вищевказаному авто до паркінгу житлового комплексу «Восьма Перлина», що за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 26, де отримав від ОСОБА_11 раніше обумовлену суму грошових коштів в сумі 6500 доларів США, що у відповідності до курсу НБУ станом на 09.06.2022 року складає 164156,85 грн.
Далі, 13.06.2022 року, приблизно о 16:00 год., ОСОБА_9 , керуючи організацією незаконного переправлення через державний кордон України, для отримання грошових коштів та подальше вчинення дій щодо уже самого перетинання ОСОБА_11 кордону неподалік пункту пропуску «Маяки-Удобне-Паланка», повідомив місце зустрічі з ОСОБА_10 , який попередньо уже отримав грошові кошти від ОСОБА_11 та в подальшому в парку «Перемога», що по проспекту Шевченка в місті Одеса, зустрівся з ОСОБА_10 та отримав грошові кошти в сумі 4700 доларів США, з яких залишив собі 2700 доларів США, а іншу частина в сумі 2 000 доларів США відразу передав ОСОБА_10 . В подальшому, ОСОБА_9 , на автомобілі марки LEXUS RX450H, р.н. НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_10 , який за вказівкою разом з ОСОБА_11 рухався за ним на своєму автомобілі марки «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_1 , почали рух уже з міста Одеси в сторону села Маяки Одеського району Одеської області.
Далі, приблизно о 20:15 год., будучи в транзитній зоні, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію спільного корисливого та злочинного умислу, направленого на доведення до кінця дій, направлених на незаконне перетинання державного кордону України, спільно з ОСОБА_10 , керуючи вже автомобілем марки «Toyota Camry», де з метою конспірації попередньо замінивши номерний знак НОМЕР_1 на НОМЕР_3 , закінчив перевезення ОСОБА_11 від міста Одеси до місця, що на транзитній зоні зовсім поряд з кордоном з Республікою Молдова, подалі від пункту пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» та на відстані приблизно 800 метрів від комплексу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , де повідомив ОСОБА_11 раніше визначений ним шлях незаконного перетинання державного кордону України, при цьому надаючи поради та вказівки щодо пішого пересування по такому маршруту для потрапляння на територію Республіки Молдова. Отже, залишивши ОСОБА_11 на вказаній точці перетину кордону, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покинули вказане місце, тим самим вчинили усі дії, направлені на незаконне переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, організацію його незаконного переправлення через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинивши злочин за попередньою змовою між собою та з корисливих мотивів.
13.06.2022 року ОСОБА_12 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
14.06.2022 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне переправлення особи через державний кордон України, організація його незаконного переправлення через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.
15.06.2022 року слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_14 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначення застави у розмірі 2500000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн.
Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні.
Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання про застосування запобіжного заходу задоволено та підозрюваному ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком на 59 днів, до 10.08.2022 року,із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1116450 (один мільйон сто шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні вищевказаного злочину, та доведеність існування ризику, передбаченого ст.177 КПК, а саме: підозрюваний може вжити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду. Врахувавши обґрунтованість підозри, вагомість наявних доказів про вчинення злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави підозрюваному ОСОБА_9 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати менш суворий запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Крім того, захисник просить частково скасувати ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2022 року в частині визначення розміру застави, та у разі, якщо апеляційний суд не знайде підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, застосувати заставу у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник вказує, що ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені, а також не враховано даних про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, має постійне місце проживання, є засновником благодійного фонду, активно надає допомогу людям та військовослужбовцям.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.06.2022 року розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 постановлено провести в режимі одночасної відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки 05.07.2022 року в судовому засіданні апеляційного суду відео конференційний зв`язок з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» був відсутній, а захисник ОСОБА_8 вважав за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі підозрюваного.
За таких обставин, виконуючи вимоги ст.ст. 28, 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю підозрюваного.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризику, який дає підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, має місце проживання, вік та стан його здоров`я та майновий стан.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.
Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколів допиту свідка ОСОБА_11 від 31.05.2022 року та від 06.06.2022 року; протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео- контролю особи від 06.06.2022 року; протоколу ідентифікації (помітки) несправжніх імітаційних засобів у вигляді грошових коштів від 13.06.2022 року; протоколів обшуків від 13.06.2022 року та від 14.06.2022 року, та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин: незаконне переправлення особи через державний кордон України, організація його незаконного переправлення через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризику, передбаченого ст.177 КПК, який зазначений в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_9 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_9 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Крім того, в оскарженій ухвалі слідчий суддя вказав, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не знайшов свого підтвердження.
Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленому ризику.
Твердження захисника про наявність цивільної дружини у підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів визнає не доведеними та не підтвердженими доказами.
Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що підозрюваний є раніше не судимим, має місце мешкання, є одним із засновників та керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Країна сердець», однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобігання встановленому ризику у разі застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Крім того, правомірність створення та можливого використання благодійної організації «Благодійний фонд «Країна сердець» в незаконній діяльності, про що стверджує прокурор, має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_8 про неврахування слідчим суддею стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів визнає неспроможними, оскільки захисником не надано документів на підтвердження існування критичного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_9 , який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційному суду не надано. Незадовільний стан здоров`я обвинуваченого стороною захисту не доведений, а долучені захисником виписка №6933 від 11.12.2020/28.12.2020 року та дослідження магнітно-резонансної томографії від 30.05.2022 року (а.п.122-124) такого стану здоров`я не підтверджують.
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного, у відповідності до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 року, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Оскільки доказів, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що стан здоров`я підозрюваного є таким, що на даний час потребує невідкладної медичної допомоги, стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає, що у разі реального існування потреби в наданні медичної допомоги підозрюваному, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися з відповідним клопотання до установи виконання покарань.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню підозрюваного під вартою, сторона захисту не позбавлена права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існує зазначений слідчим суддею ризик, який виправдовує обрання саме такого виду запобіжного заходу.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді містить суттєві суперечності, оскільки в резолютивній частині ухвали вказано про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 в повному обсязі, хоча фактично вбачається лише часткове задоволення клопотання.
Так, в клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 2500000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн., а слідчим суддею постановлено строк дії ухвали 59 (п`ятдесят дев`ять) днів та розмір застави визначено у розмірі 1116450 (один мільйон сто шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. Вказані обставини, є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Також, колегією суддів встановлено, що при визначені розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий суддя не дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК.
Так, відповідно до зазначеної норми процесуального закону, розмір застави визначається у таких межах:
1.щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2.щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3.щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави виключно в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».
Однак, на переконання колегії суддів, слідчим суддею не було враховано майновий стан підозрюваного ОСОБА_9 , та в порушення ч. 4 ст. 183 КПК України, без наявності виключних обставин, фактично визначено непомірний для розмір застави.
Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновками викладеними в 2-ому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується ОСОБА_9 , який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, слідчий та прокурор не мали права ініціювати перед слідчим суддею обрання запобіжного заходу у виді застави в розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб без належного обґрунтування, а слідчий суддя, відповідно, не мав законних підстав для визначення розміру застави, більшого ніж визначений положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК.
За таких підстав, враховуючи суперечливість даних резолютивної частини ухвали про повне задоволення клопотання слідчого та фактичне часткове його задоволення, встановлене апеляційним судом недотримання органом досудового розслідування вимог процесуального закону при зверненні з клопотанням про обрання запобіжного заходу, а також слідчим суддею при ухвалені оскарженої ухвали, свідчать про слушність доводів апеляційної скарги сторони захисту в частині необґрунтованого визначення розміру застави, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.
Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.
Крім того, апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_9 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вчинив тяжкий злочин.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в максимальних межах п.2 ч.5 ст.182 КПК, який буде стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000323 від 30.05.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_14 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 10.08.2022 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_9 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 198480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 05.07.2022 року; Заставна сума за підозрюваного ОСОБА_9 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/852/21; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_9 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та місця робити, контактних номерів мобільного телефону;

4)утриматися від спілкування із свідками та іншими учасниками кримінального провадження визначеними слідчим, або прокурором;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язків становить до 10.08.2022 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4