ВИРОК
Іменем України
29.04.2022 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 :

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

провівши розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001706 від 06.04.2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5
в грудні 1997 року після смерті діда ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав в спадок металеві предмети похожі на боєприпаси. З
того часу останній особисто зберігав їх в себе в помешканні за адресою АДРЕСА_1 .
В подальшому, а саме 04.06.2014 року в період часу з 09:20 год. до 11:45 год. під час проведення санкціонованого обшуку згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова № 461/5471/14к від 22.05.2014 в помешканні за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено металеві предмети схожі на набої в кількості 144 шт., з них згідно висновку експерта №5/718 від 16.07.2014:
123 патрони кал. 7,92 мм до гвинтівки Маузера є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної зброї. З числа спеціально відібраних для стрільби 40 патронів, 12 патронів придатні для стрільби, інші 28 патронів для стрільби не придатні;
5 патронів кал. 7,62 мм до гвинтівки Мосіна, 5 патронів кал. 8 мм до гвинтівки Лебеля, 1 патрон кал. 7,62 до пістолета ТТ та 3 патрони Браунінга кал. 7,65 є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної стрілецької зброї, однак для стрільби непридатні;
3 патрони до крупнокаліберного кулемета ДШК кал. 12,7мм є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної стрілецької зброї, з яких два патрона придатні для стрільби;
3 патрони кал. 14,5 мм до протитанкових гвинтівок, чи кругшокаліберних кулеметів системи Владімірова «КПВТ» є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної стрілецької зброї, однак до стрільби непридатні;
1 учбовий патрон кал. 7,62мм до автомата Калашникова боєприпасам не являється, є патроном спеціального призначення, до стрільби не придатний. Всі патрони заводського виготовлення, мають сліди корозії, що є наслідком тривалого перебування патронів в грунті. Слідів очистки патронів від корозії немає.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не визнав та пояснив, що ніякого злочину чи інших незаконних дій він не вчиняв, просив суд його визнати невинуватим і виправдати.

Будучи допитаним судом, ОСОБА_5 надав наступні покази. Зокрема, раніше, ще до зазначених в обвинувальному акті подій 2014 року, у 2006 році, в його помешканні на АДРЕСА_1 , вже проводився обшук. На його думку, обшук його квартири у 2014 році проводився намірено, за вказівкою певних осіб. Під час проведення такого, були присутні двоє працівники міліції, дільничний, двоє понятих, сам ОСОБА_5 та його адвокат. Один з працівників міліції відразу після входження в квартиру на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова з обшуком, відразу попрямував до кладовки, де зберігались патрони. Такі вилучалися вибірково. ОСОБА_5 вважає, що відбулася підміна патронів, які вилучались в нього 04.06.2014 року.

Окрім цього, ОСОБА_5 пояснив суду, що патрони, які зберігались в кладовій його квартири, точної кількості не пригадує, були ним знайдені в лісі. Такі відразу були ним знешкоджені за відповідною процедурою, яка йому відома в силу проходження раніше військової служби. Має вищу військову освіту та є колекціонером, має дозвіл на гладко ствольну мисливську зброю, однак такий протермінований.

Захисник обвинуваченого зазначив, що його підзахисний підлягає виправданню, оскільки стороною обвинувачення не доведено в законний спосіб вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Крім того, захисник вказує на грубі порушення під час проведення обшуку, що тягне за собою визнання протоколу обшуку та інших здобутих на його підставі доказів - недопустимими.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_5 отримав у спадок металеві предмети схожі на боєприпаси, а саме 144 одиниці, заводського випуску часів першої та другої світових воєн. Такі мали нашарування продуктів корозії та ґрунту, більшість з вказаних предметів, внаслідок корозії мали тріщини корпусу, були деформовані, оболонки куль руйнувалися при прикладенні зусиль. Слідів очистки на них не було.
Однак, суд, перевіривши та дослідивши всі матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Зокрема, прокурор, як на докази вини обвинуваченого, посилається на покази ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та експерта ОСОБА_11 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 ствердив, що обшук за адресою АДРЕСА_1 проводився на підставі ухвали слідчого судді у 2014 році за участю адвоката. Під час обшуку були вилучені патрони, в тому числі до нарізної зброї в кількості приблизно 100 шт. Дані патрони були вилучені та опечатані в спец пакети, опечатувались та наклеювалась бірка, про що були розписувались поняті. Вівся протокол обшуку.

Свідок ОСОБА_7 поянив суду, що було надано доручення щодо проведення даного обшуку та такий проводили разом з ОСОБА_8 .. Залучались поняті. Був присутній сам обвинувачений та його захисник, копія ухвали вручалась обвинуваченому під прозписку. Було вилучено більше 100 шт. На його думку були придатні. Дані патрони запаковувались, опечатувались з біркою. Протокол обшуку складався у відповідності до вимог КПК України за підписами присутніх під час обшуку понятих. Спеціаліста при обшуці не було.

Свідок ОСОБА_9 , будучи допиним судом, ствердив, що даний обшук відбувся в 2014 році на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова. В ході обшуку вилучено приблизно 130-140 патронів, не пригадує в чому вони знаходились. На таких були ознаки корозії, на вигляд були придатними. Вилучені патрони були поміщені в два пакети та опечатувались. За результатами проведеного обшуку складений протокол, яким ним та іншими учасниками обшуку підписувався. Прокурора під час обшуку не було. Такий проводив заступник начальника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі наданого доручення слідчого. Під час проведення обшуку був присутній сам обвинувачений його захисник та поняті, яким роз`яснювались права та обов`язки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що йому було запропоновано бути понятим під час обшуку, який проводився у 2014 році за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що був ще інших понятий. Перед початком обшуку було роз`яснено їм права та була пред`явлена ухвала. При обшуці був присутній сам обвинувачений та його захисник. Вилучення патронів проводилося працівниками міліції, кількості пригадати не може, більше ста. Дані партрони знаходились в кладовці. Такі упаковувались працівниками міліції в чорні пакети. Хто саме складав протокол обшуку пригадати не може, зазначає, що це був працівник міліції.Понятий підписував документи та бірки на пакетах.

Від допиту свідка ОСОБА_13 прокурор відмовився у зв`язку з неможливістю забезпечення його явки для допиту в судовому засіданні, оскільки такий перебуває за межами України. На підтвердження зазначеного суду надані відповідні рапорти.

Таким чином, суд приходить до переконання, що жоден з допитаних в судовому засіданні свідків, не надав суду показань про обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Крім показів вищевказаних свідків, стороною обвинувачення, як на підтвердження вини ОСОБА_5 надано ряд письмових доказів, які досліджені в судовому засіданні:
протокол обшуку від 04.06.2014 року на підставі якого із квартири АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_5 вилучено набої до вогнепальної нарізної зброї різних калібрів в кількості 144 шт.;
висновок експерта за №5/718 від 16.07.2014 про проведення балістичної експертизи вилучених набоїв в кількості 144 шт.;
речові докази, а саме, набої до вогнепальної нарізної зброї різних калібрів в кількості 144 шт., з яких 14 патронів є боєприпасами та придатні для стрільби;
постанову про визнання речових доказів від 26.08.2014 року;
ухвала Галицького районного суду м. Львова від 22.05.2014 (судова справа №461/5471/14-к);
доручення слідчого №2/0000614/11 від 30.05.2014 на проведення обшуку;
витяг з ЄРДР за № 0001706 від 06.04.2014 року.
Відтак під час судового слідства судом було досліджено речові докази набої в кількості 144 шт. Згідно висновку експерта №5/718 від 16.07.2014: 123 патрони кал. 7,92 мм до гвинтівки Маузера є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної зброї. З числа спеціально відібраних для стрільби 40 патронів, 12 патронів придатні для стрільби, інші 28 патронів для стрільби не придатні; 5 патронів кал. 7,62 мм до гвинтівки Мосіна, 5 патронів кал. 8 мм до гвинтівки Лебеля, 1 патрон кал. 7,62 до пістолета ТТ та 3 патрони Браунінга кал. 7,65 є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної стрілецької зброї, однак для стрільби непридатні; 3 патрони до крупнокаліберного кулемета ДШК кал. 12,7мм є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної стрілецької зброї, з яких два патрона придатні для стрільби; 3 патрони кал. 14,5 мм до протитанкових гвинтівок, чи кругшокаліберних кулеметів системи Владімірова «КПВТ» є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної стрілецької зброї, однак до стрільби непридатні; 1 учбовий патрон кал. 7,62 мм до автомата Калашникова боєприпасом не являється, є патроном спеціального призначення, до стрільби не придатний. Всі патрони заводського виготовлення, мають сліди корозії, що є наслідком тривалого перебування патронів в грунті. Слідів очистки патронів від корозії немає.
При дослідженні даних речових доказів судом обвинувачений пояснив, що партони є непридатними, ржавими та такими, що довго знаходились в грунті.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 ствердив, що саме він складав висновок 16.07.2014 за номером 5/718. Не пригадує скільки надійшло пакетів на дослідження, такі були цілі непошкоджені. Якщо були б пошкодження, в такому випадку потрібно було б скласти акти та провести перевірку. Однак такі були цілі, були бірки, були розбіжності в підписах на бірки. Надані на дослідження патрони були в перемішку, від крупнокаліберних, найбільше гвинтівочних, ржаві. Приблизно в кількості 144 штуки. Вважає, що патрони довго перебували в грунті. Усі патрони були досліджені, кожен з таких описаний у наведеному вище висновку. Експертом проводився відстріл партонів. Всі не відстрілював у зв`язку з тим, що більшість з них були ржавими. Відтак експертом на дослідження було відібрано 40 патронів. Очищення таких проводилось дротяною щіткою та наждачною. Після чого, експерт брав зброю та відстрілював. 14 шт. були придатними. Крім того, зазначає, що деякі патрони після стрільби були мокрі та у них висох порох.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності, свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості. Відтак надаючи оцінку дослідженим доказом, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень пунктів 1 та 2 частини першої статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.05.2014 року справа №461/5471/14-к (номер провадження 1-кс/461/2228/14) задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_14 та надано дозвіл на обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає і зареєстрований ОСОБА_5 . Виконання ухвали покладено на старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_14 .

Однак, 04.06.2014 року обшук за адресою: АДРЕСА_1 проводив старший оперативний уповноважений СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_8 , за участі заступника начальника СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_7 , оперативного уповноваженого СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_15 та ДІМ Франківського РВ ОСОБА_16 .
Як ствердив в судовому засіданні прокурор, даний обшук 04.06.2014 року дійсно проведено працівниками СКР Франківського РВ ЛМУ ГУМВС у
Львівській області ст. о/у СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_8 (який складав протокол обшуку від 04.06.2014), заступником начальника СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_7 ; о/у СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_9 за дорученням (відповідно до п. З ч.2 ст. 40, 41 КПК України) старшого слідчого відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_14 від 30.05.2014 року №2/0000614/11. Наведене також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В свою чергу сторона захисту посилається, зокрема, як на підставу визнання протоколу обшуку від 04.06.2014 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 0001706 від 06.04.2014 року, недопустимим доказом виходячи з того, що він проведений не уповноваженою особою.

При вирішенні питання про допустимість вказаного доказу суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з клопотанням про проведення обшуку в межах кримінального провадження № 0001706 від 06.04.2014 року звернувся старший слідчий відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_14 .

Слідчим суддею вказане клопотання було задоволено та у відповідній ухвалі зазначено про надання дозволу на проведення обшуку слідчим, зокрема даному слідчим ОСОБА_14 .

Старшим слідчим відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_14 надано доручення у порядку п. З ч.2 ст. 40, 41 КПК України від 30.05.2014 року №2/0000614/11 працівникам Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області.
Згідно ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КПК України, ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості про: строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали; прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук; положення закону, на підставі якого постановляється ухвала; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Зміст положень ст.ст. 37, 39, 236 КПК України, дає підстави стверджувати, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана прокурором, призначеним здійснювати процесуальне керівництво в порядку ст. 37 КПК України, або слідчим, визначеним керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 цього Кодексу.

З сукупності норм ст.ст. 36, 40, 235, 236 КПК України не вбачається, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть брати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.). Таким чином, визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб`єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку. Зазначена правова позиція викладена в Постанові ВС від 17 лютого 2021 року по справі № 263/10353/16-к (провадження № 51-4972км20).

Натомість в постанові ВС від 29.01.2019 (справа № 466/896/17), викладена правова позиція, суть якої зводилася до визнання незаконним передоручення слідчим/прокурором санкціонованого слідчим суддею права на проведення обшуку оперативним працівникам.

Разом з тим, згідно правової позиції викладеної в Постанові ВС від 17 лютого 2021 року по справі № 263/10353/16-к (провадження № 51-4972км20), питання про дотримання вимог КПК України прокурором або слідчим щодо належного використання повноважень здійснювати обшук, залучення понятих, спеціалістів, працівників оперативного підрозділу, підозрюваного, захисника, інших учасників провадження вирішуються на етапі судового провадження (п. 24 ст. 3 КПК України).

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК України).

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Отже, визначення керівником органу досудового розслідування слідчого (слідчих) у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

Згідно ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Стаття ст. 39 КПК України не передбачає для керівника органу досудового розслідування специфічної форми рішення про визначення слідчого (групи слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст. 110 КПК України.

Згідно Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 (чинного на день внесення відомостей до ЄРДР), Реєстр створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Отже, ні витяг з ЄРДР ні доручення в порядку ст.40 КПК України не є процесуальним джерелом доказів та не може замінити постанову керівника відповідного органу досудового розслідування про призначення слідчого (групи) який здійснюватиме досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, оскільки такі не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, доводи прокурора, про те, що обшук проведений 04.06.2014 року за місцем проживання обвинуваченого, під час досудового розслідування в межах кримінального провадження №0001706 від 06.04.2014 року здійснювався уповноваженим слідчим за дорученням (відповідно до п. З ч.2 ст. 40, 41 КПК України) старшого слідчого відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_14 від 30.05.2014 року №2/0000614/11, не заслуговують на увагу, враховуючи, що суду не надано відповідного процесуального рішення керівника органу досудового розслідування.

Правова позиція щодо підтвердження повноважень прокурора у конкретному кримінальному провадженні зазначена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 754/7061/15 (Провадження № 51-4584 км 18), і на думку суду в повній мірі стосується і визначення повноважень слідчого (слідчих). Оскільки, як наголосив у своїй постанові ВС, надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

Згідно з приписами частини першої статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому пунктом 1 частини другої статті 87 КПК України регламентовано, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій з порушенням його суттєвих умов.

Проведення слідчої дії неналежним суб`єктом є порушенням його суттєвих умов та одним із критеріїв недопустимості доказів.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, що слідчий ОСОБА_14 та працівники СКР Франківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області ст. о/у СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_8 (який складав протокол обшуку від 04.06.2014), заступник начальника СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_7 ; о/у СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_9 за дорученням (відповідно до п. З ч.2 ст. 40, 41 КПК України) старшого слідчого відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_14 від 30.05.2014 року №2/0000614/11 мали повноваження здійснювати обшук, а тому вважає протокол обшуку від 04.06.2014 недопустимим доказом.

Відповідно, усі процесуальні дії, здійснені з речами, вилученими під час проведення обшуку є протиправним з огляду на концепцію «плодів отруєного дерева (mutatis mutandis, рішення у справі «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany) [ВП] заява № 22978/05, п. 168, ECHR 2010).

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 5 листопада 2019 року (справа № 344/11299/15-к, провадження № 51-1009км19), відповідно до якої - якщо «базові докази» отримані з грубим порушенням порядку, встановленого КПК України і визнані недопустимими, то всі інші докази, які є похідними від них, є також недопустимими.

Тому, висновок експерта за №5/718 від 16.07.2014 про проведення балістичної експертизи вилучених набоїв в кількості 144 шт. суд визнає недопустимим доказом.

Крім того, в обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_5 прокурором надано рапорт ст. о/у СКР Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_17 від 04.06.2014 року, в якому зазначено наступне. Слідчим ОСОБА_8 спільно з заступником начальника СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_7 та о/у СКР Франківського РВ ЛМУ ОСОБА_9 згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова від 22.05.2014 року та доручення старшого слідчого ОСОБА_14 проводився санкціонований обшук в кв. АДРЕСА_2 , де зареєстрований та проживає ОСОБА_5 . В ході проведення обшуку в одній із кімнат квартири було виявлено та вилучено набої в кількості 119 штук (різного калібру) із явними ознаками корозії, а також набої в кількості 25 штук(різного калібру) із явними ознаками нальоту. Після чого вищевказані набої було поміщено в два окремих поліетиленові пакети (відповідно 119шт. та 25шт.), які скріплено та опечатано печатками канцелярія для пакетів Франківського РВ ЛМУ, на яких поставили свої підписи поняті та особа, в приміщенні якої проводився обшук. В подальшому вилучені набої буде направлено в НДЕКЦ при ГУМВСУ у Л/о для проведення експертизи.
Виходячи з вимог КПК України рапорт є внутрішнім документом та не може бути доказом в розумінні ст. 84, ч. 1 ст. 103 КПК України. Разом з тим, даний документ не є належним доказом по справі, не доводить та не спростовує обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Прокурором не доведено, що відомості, які містяться в такому мають значення для кримінального провадження.

Отже, прокурором в судовому засіданні згідно з приписами статті 22 КПК України не спростовано твердження сторони захисту про недопустимість доказів, здобутих у кримінальному провадженні, оскільки не дотримано порядок здійснення досудового розслідування.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині четвертій статті 17 КПК України.

Таким чином, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_5 за ч.1ст.263 КК України у придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Відтак на переконання суду, ОСОБА_5 відповідно до пункту другого частини першої статті 373 КПК України за даним фактом підлягає виправданню.

Питання щодо речових доказів, наданих суду, підлягає вирішенню відповідно до положень статті 100 КПК України. Речові докази: металеві предмети схожі на набої в кількості 144 шт., що передані у камеру зберігання Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області - знищити.

Керуючись стаття 368 - 371, 374, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України і виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення злочину обвинуваченим.

Витрати за проведення криміналістичних досліджень - покласти на державу.

Речові докази: металеві предмети схожі на набої в кількості 144 шт., що передані у камеру зберігання Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1