Справа № 522/2490/22
Провадження № 1-кп/522/554/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси №106 обвинувальний акт, який надійшов з угодою про визнання винуватості, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000696 від 01.04.2021 року стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рославль, Смоленської області, Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; 10.05.2011 року вироком Овідіопольського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 263 КК України, засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки, тому вважається в силу ст. 89 КК України таким, що судимостей не має,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 за грошову винагороду, маючи умисел, спрямований на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, посягаючи на встановлений законодавством України порядок здійснення підприємницької діяльності та державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, за попередньою змовою з невстановленою особою, у січні 2019 року здійснив внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи: ТОВ «Неукс» () завідомо неправдивих відомостей, які у подальшому подав разом з невстановленою особою державному реєстратору.
Так, статтею 42 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі ГКУ) підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 55 ГКУ суб`єктами господарювання є господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Абзацом 3 ч. 1 ст. 55-1 ГКУ передбачено, що ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними, якщо її зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.
Відповідно до ст. 56 ГКУ суб`єкт господарювання господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
Згідно із ст. ст. 57, 58 ГКУ установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом. Суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Статтею 65 ГКУ визначено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів;
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ГКУ управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках учасники товариства.
Згідно із вимогами ст. ст. 50, 51 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Статтями 87 і 89 ЦКУ передбачено, що для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.
Пунктами 4 і 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (далі - Закон), який був чинний на момент правопорушення, визначено, що державна реєстрація юридичних осіб офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. Реєстраційна справа сукупність документів у паперовій та/або електронній формі, що подавалися для проведення реєстраційних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням.
Згідно із ч. 4 ст. 17 Закону для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи подаються такі документи: заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою; документ про сплату адміністративного збору у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону; установчий документ юридичної особи в новій редакції у разі внесення змін, що містяться в установчому документі; примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи.
Частини 3 і 4 статті 35 Закону визначають, що Засновники (учасники) юридичної особи несуть відповідальність за відповідність установчих документів законодавству, а також за відповідність перекладу тексту документів у випадках, визначених пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону. Особи, винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються для державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до положень статті 35 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», засновники (учасники) юридичної особи несуть відповідальність за відповідність установчих документів законодавству; особи, винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються для державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, несуть відповідальність, встановлену законом.
Однак, ігноруючи вищенаведені законодавчі норми, не маючи мети щодо реального здійснення фінансово-господарської діяльності, на початку січня 2019 року ОСОБА_3 , перебуваючи у місті Одеса, точну адресу не встановлено, в денний час доби, з корисливих мотивів, з метою отримання грошової винагороди, вступив у змову із невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 та надав згоду останньому зареєструвати на своє ім`я ТОВ «Неукс» (). Під час даної зустрічі, вищевказані особи домовились про надання ОСОБА_3 необхідних для державної реєстрації юридичної особи документів, а саме: паспорту громадянина України ОСОБА_3 та реєстраційного номеру облікової картки платника податків (ідентифікаційного коду) останнього.
Після цього, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_6 , отримавши від ОСОБА_3 вказані документи, за невстановлених обставин, забезпечила виготовлення документів ТОВ «Неукс» (), які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичних осіб і які містили завідомо неправдиві відомості.
Так, 09.01.2019 року ОСОБА_3 , прибув на заздалегідь вказану йому адресу у м. Одесі, встановити точну адресу не надалось можливим, для підписання заздалегідь підготовлених невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 документів та у подальшому підписав Договір № 1 купівлі продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексо Україна» (), відповідно до якого гр. ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_3 нібито придбав 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексо Україна» (), що еквівалентно 20 500 гривень.
В цей же день, а саме 09.01.2019 року у денний час доби (точний час не встановлено), з метою досягнення своєї незаконної мети, ОСОБА_3 , разом з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 , прибув до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , офіс якого розташований за адресою: м. Одеса, пров. Катаєва, 4 для підписання заздалегідь підготовлених невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 документів. Разом із цим, ОСОБА_3 , на виконання злочинної змови із невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 , достовірно усвідомлював, що вносить завідомо неправдиві відомості у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації, проте, діючи з корисливих мотивів, що полягали в отриманні ним грошової винагороди за вчиненні дії, діючи умисно, з метою укриття відомостей щодо реального місцезнаходження ТОВ «Неукс» () склав Рішення № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексо Україна» () (основний вид діяльності: рекламні агентства (основний), у якому в п. 4 розділі «Вирішив» вказав: «змінити найменування Товариства, встановивши: повне найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Неукс»; коротке найменування ТОВ «Неукс» та у п. 5 розділі «Вирішив» вказав: «змінити місцезнаходження Товариства, визначивши новою адресою місцезнаходження: 01133, України, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, що не відповідало дійсності та фактичної відсутності зазначеного підприємства за даною адресою.
У подальшому, а саме 11.01.2019 року, ОСОБА_3 , перебуваючи у офісному приміщенні, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, встановити більш точну адресу не надалось можливим, у невстановлений точний час, умисно, на виконання злочинної змови із невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що зміни відомостей щодо ТОВ «Неукс» () реєструється ним без мети здійснення підприємницької діяльності, а лише з метою отримання грошової винагороди, подав засвідчені власним підписом документи та інші документи, які згідно законодавства подаються для реєстрації юридичної особи, а саме:
- заява щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу;
- Рішення № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексо Україна» () від 09.01.2019;
- статут ТОВ «Неукс» (), затверджений Рішенням № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексо Україна» від 09.01.2019 (нова редакція);
- нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи,
що забезпечило створення (перереєстрацію) на його ім`я суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи, без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність, яка передбачена статутом вказаного Товариства, оренди та використання офісного приміщення зазначеного у реєстраційних документах тощо.
З метою проведення реєстраційної дії: «Державна реєстрація змін відомостей до юридичної особи», ОСОБА_3 вніс на підставі Рішення № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Нексо Україна» () від 09.01.2019 року до заяви щодо державної змін до відомостей про юридичну особу відомості щодо місце знаходження ТОВ «Неукс» (), а саме, в графі «місцезнаходження юридичної особи» зазначив адресу 01133, України, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7, та подав державному реєстратору ОСОБА_9 .
При перереєстрації ТОВ «Неукс» (), та підписанні вказаних документів ОСОБА_3 на виконання злочинної змови із невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 , достовірно усвідомлював факт відсутності у нього фінансових ресурсів, навичків і досвіду для здійснення господарської діяльності у цілому, при цьому розумів, що фактично виконувати обов`язки засновника та службової особи (директора) вказаного товариства наміру він не має та у подальшому їх не виконував, оскільки не бажав займатись підприємницькою діяльністю, а хотів лише отримати обумовлену з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 грошову винагороду.
ОСОБА_3 реалізовувати права засновника та службової особи ТОВ «Неукс» () не планував і не здійснював, будь-якою фінансово-господарською та поточною діяльністю ТОВ «Неукс» () не займався і не мав наміру займатися, не мав наміру провадити таку фінансово-господарську діяльність або реалізовувати надані йому повноваження, нікому цього не доручав.
Після підписання вищевказаних документів ОСОБА_3 , останнім подано державному реєстратору для проведення реєстраційних дій «Державна реєстрація змін відомостей до юридичної особи» суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ «Неукс» (), про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11.01.2021 року зроблено відповідний запис.
Після чого, за виконання усіх вищевказаних дій, спрямованих на перереєстрацію та забезпечення функціонування суб`єкта господарювання ТОВ «Неукс» (), ОСОБА_3 отримав від невстановленої особи на ім`я ОСОБА_6 попередньо обумовлену суму грошової винагороди у вигляді грошових коштів в загальному розмірі 1500 гривень.
ОСОБА_3 , за попередньою змовою з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, виконавши всі перелічені вище дії, запропоновані йому невстановленою особою, перереєструвавши ТОВ «Неукс» (), реалізував свій умисел направлений на внесення в документи, які подаються відповідно до закону для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, що надало змогу в подальшому, невстановленим особам використовувати зазначене товариство для здійснення незаконної діяльності пов`язаної з ухиленням від сплати податків.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним ОСОБА_3 , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, за ознаками: внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 205-1 КК України.
25 січня 2022 року в м. Одесі, прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000696 від 01.04.2021 року, з одного боку, та обвинувачений у цьому провадженні ОСОБА_3 з іншого боку, у присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, у приміщенні Одеської обласної прокуратури за адресою: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, уклали угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування та в суді повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 205-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Підставами для застосування ст. 75 КК України є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення; те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимостей не має, вчинення ним нетяжкого злочину та відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання. Крім того, кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду не завдано.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, а також те, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на її затвердженні.
Прокурор в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 25.01.2022 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0000696 від 01.04.2021 року, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 . Зазначив, що матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.
Захисник обвинуваченого просив суд затвердити угоду.
Суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення обвинуваченого, думку прокурора та захисника обвинуваченого, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченого про визнання винуватості. Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 205-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.
Збитки у кримінальному провадженні не спричинені.
Потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.
Обвинувачений ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; а також при призначенні покарання ОСОБА_3 суд бере до уваги, що ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України судимостей не має.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 205-1 КК України 3 роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, що відповідає нормам законодавства. Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Виходячи із вищевикладеного, дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому його право на справедливий судовий розгляд, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості, укладена між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0000696 від 01.04.2021 року, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що вказана угода підлягає затвердженню.
Також суд враховує характеризуючі особу обвинуваченого дані, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем мешкання та в силу ст. 89 КК України судимостей не має.
Питання щодо речових доказів вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Прокурором не надано суду даних щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.
Потерпілих у кримінальному провадженні немає, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Витрати на залучення експертів відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 61, 65, 66, 75, 76, 205-1 КК України, ст. 100, 314, 373, 374, 394, 468, 474, 475 КПК України,
УХВАЛИВ:
Угоду про визнання винуватості від 25 січня 2022 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні за №0000696 від 01.04.2021 року, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , затвердити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 січня 2022 року покарання за ч. 2 ст. 205-1 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою накладення адміністративних стягнень і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подачі через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду, апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1