Номер провадження: 11-кп/813/1526/22
Справа № 522/8590/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2022 року про продовження йому строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000664 від 09.12.2012 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; п.п.1,5,7 ч.2 ст.115; ст.358 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 11 серпня 2022 року ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; п.п.1,5,7 ч.2 ст.115; ст.358 КК України.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою. Судом також враховано особу обвинуваченого та тяжкість злочину.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, а кошти, які витрачаються на його утримання в слідчому ізоляторі, перерахувати на потреби Збройних Сил України.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:
- в порушення вимог частин 3-9 ст.336 КПК України прокурор не подав клопотання про продовження строку тримання під вартою, яке подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали;
- розгляд кримінального провадження триває вже 9 років 6 місяців;
- розгляд питання про продовження строку тримання під вартою відбувся у відсутності обвинуваченого та його захисника, за участі адвоката ОСОБА_9 , особа якого йому не відома.

Позиції учасників судового розгляду.
Обвинувачений та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги. Обвинувачений також зауважив, що з огляду на зміст інкримінований йому кримінальних правопорушень, суд повинен був визначити відносно нього альтернативний запобіжний захід.

Прокурор, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, та просив залишити її без мін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також, щодо посилань обвинуваченого на порушення його права на захист та неподання прокурором клопотань про продовження строку тримання під вартою, прокурор зауважив, що обвинуваченому ОСОБА_7 , з огляду на перебування його постійного захисника у ЗСУ, було призначено захисника на окрему слідчу дію з Одеського обласного центру вторинної допомоги у судове засідання, призначене на 13.06.2022 року, якому і було вручено відповідні клопотання про продовження запобіжного заходу.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000664 від 09.12.2012 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; п.п.1,5,7 ч.2 ст.115; ст.358 КК України.

Щодо посилань обвинуваченого на порушення прокурором вимог ч.ч.3-9 ст.336 КПК України та вирішенням питання продовження строку тримання під вартою судом у відсутності обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 5 ст. 22 КПК України передбачено, що захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.
Відповідно до ч.4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
З оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання вбачається, що вирішення питання щодо продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбулось за участі захисника.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено захисника на окрему слідчу дію з Одеського обласного центру вторинної допомоги у судове засідання на 13.06.2022 року.
Тож необґрунтованим є доводи апеляційної скарги стосовно порушення права обвинуваченого на захист, оскільки, як убачається зі змісту оскарженої ухвали, у судовому засіданні була присутній адвокат ОСОБА_9 , який відповідно до доручення Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги, здійснювала захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбулось в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Посилання апелянта на недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177КПК України, які, на думку обвинуваченого, є лише припущеннями прокурора, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив їх належність в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора та були підставою обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились та виправдовують подальше тримання його під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.
За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом також не встановлено.
Щодо посилань обвинуваченого на безпідставність невизначення судом першої інстанції альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд зауважує наступне.
Відповідно до опложень п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень включають застосування насильства. Таким чином, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, умотивовано, не визначив обвинуваченому розміру застави, у відповідності до матеріалів кримінального провадження та вимог чинного законодавства.
Доводи захисника обвинуваченого про не дотримання судом розумних строків розгляду справи апеляційний суд відхиляє як безпідставні, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
На думку апеляційного суду, те, що провадження №0000664 від 09.12.2012 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; п.п.1,5,7 ч.2 ст.115; ст.358 КК України, надійшло до Приморського районного суду м. Одеси лише після скасування вироку по ньому Вищим спеціалізованим судом України, свідчить про безпідставність доводів обвинуваченого про порушення судом першої інстанції принципу розумного строку розгляду справ.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2022 року про продовження йому строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000664 від 09.12.2012 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; п.п.1,5,7 ч.2 ст.115; ст.358 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4