Ухвала
іменем України
26 травня 2022 року

м. Київ
справа №718/2383/21

провадження №51-1478ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року,
встановив:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що 28 липня 2021 року близько 07:01 ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Volskvagen Transporter», всупереч вимог пунктів 10.4, 12.4, 31.1 та 34.4.5(г) Правил дорожнього руху України, рухаючись по автодорозі «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига» в межах с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області з перевищенням допустимої швидкості, при випередженні попутного автомобіля та виїзді до перехрестя з круговим рухом проігнорував дорожній знак 1.19, не з`їхав на вказане перехрестя та поїхав прямо, внаслідок чого допустив зіткнення з зустрічним транспортом автобусом ПАЗ-4234 під керуванням ОСОБА_6 , під час якого пасажир автомобіля «Volskvagen Transporter» малолітній ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
При перегляді вироку Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 14 лютого 2022 року залишив це рішення без змін.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, порушує питання про зміну судових рішень через неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, вважаючи його занадто суворим. Просить застосувати положення ст. 69 КК та пом`якшити йому призначене покарання. На думку захисника, при постановленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій не у повній мірі врахували особу останнього, зокрема не взяли до уваги, що він визнав свою вину, щиро розкаявся, характеризується позитивно, є інвалідом, на обліках не перебуває, раніше не судимий і відразу після дорожньо-транспортної пригоди надав потерпілому допомогу, а надалі оплатив йому лікування та реабілітацію. При цьому вказує на позиціюзаконного представника малолітнього ОСОБА_8 , яка в апеляційній скарзі також просила призначити засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК. Також, на думку захисника, апеляційний суд безпідставно визнав обтяжуючою обставиною притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі КупАП), оскільки місцевий суд на це у вироку не посилався, а під час апеляційного розгляду це питання судом не досліджувалося.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, обґрунтовуючи свій висновок у вироку щодо виду та розміру покарання, яке підлягало призначенню ОСОБА_5 за вчинене, районний суд разом із ступенем тяжкості злочину, який відноситься до числа тяжких, також урахував й дані про його особу, зокрема те, що останній визнав вину, позитивно характеризується, є інвалідом третьої групи, на обліках не перебуває, раніше не судимий, керував транспортним засобом, користуючись посвідченням водія, термін дії якого закінчився .
Обставиною, яка пом`якшує покарання, місцевий суд визнав щире каяття засудженого. Обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітнього.
Врахувавши всі ці обставини районний суд дійшов умотивованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК.
При цьому санкція ч. 2 ст. 286-1 ККпередбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Отже, суд першої інстанції визначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах передбачених цією нормою.
Як убачається з вироку, при розгляді справи судом не було встановлено обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено ст. 69 КК.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При перегляді вироку суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в ньому щодо виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_5 за вчинений злочин, вказавши, що воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК і є справедливим та співрозмірним тяжкості вчиненого правопорушення і даним про особу засудженого, достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Відповідаючи на доводи апеляційних скарг засудженого, захисника та законного представника потерпілого ОСОБА_8 , доводи яких є аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що встановлені судом обставини справи та дані про особу засудженого, зокрема те, що останній керував транспортним засобом з посвідченням водія, термін дії якого закінчився, перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння з рівнем алкоголю 1,33 ‰, заподіяння малолітньому потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, та притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, чого останній в суді не заперечував, не дають підстав для призначення останньомупокарання із застосуванням ст. 69 КК.
Враховуючи наведене, правових підстав стверджувати про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного ОСОБА_5 покарання колегія суддів не знаходить.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального Кодексу (далі КПК).
Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду у вироку, з якими погодився й апеляційний суд, щодо відсутності у справі обставин, які не лише пом`якшують покарання, а й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, і є правовою підставою для застосування до нього ст. 69 КК, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Таким чином, зміст касаційної скарги та наведені у ній доводи не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Cуд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3