ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/196/16-к Номер провадження 11-кп/814/24/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000675 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Шполянського району Черкаської області, вірменина, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 50000 (п`ятдесят тисяч) грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3069 ( три тисячі шістдесят дев`ять ) гривень.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
07.08.2015 приблизно о 17 годині 25 хвилин, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» в Глобинському районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони с. Бугаївка Глобинського району в напрямку смт. Градизьк Глобинського району, в межах своєї смуги руху рухався автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , під кернуванням водія ОСОБА_9 .
В цей же час, в районі с. Броварки Глобинського району, де проїзна частина має смугу з`їзду, яка розташовувалася праворуч по напрямку руху автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , в зустрічному напрямку для останнього, в межах вказаної смуги руху, рухався велосипед типу «Україна» (жіночий), під керуванням водія ОСОБА_12 .
В подальшому, під час зближення автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 та велосипеду типу «Україна», водій ОСОБА_12 , рухаючись у вказаному напрямку, почав виконувати маневр повороту праворуч, перетинаючи основні смуги руху проїзної частини автодороги, тобто рухаючись з права на ліво стосовно напрямку руху автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 , тим самим створивши небезпеку для руху водія ОСОБА_9 .
В свою чергу, в дорожній обстановці, що склалася, водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. 12.3 «Правил дорожнього руху України», де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, несвоєчасно вжив заходів для зменшення швидкості та в межах своєї смуги руху, поблизу нерівнозначного перехрестя проїзної частини автодороги «Бориспіль - Дніпропетровськ - Запоріжжя» та проїзної частини дороги, яка веде до с. Броварки, на 200 км + 300 м вищевказаної автодороги, допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на ліву частину велосипеда, так, що кут між повздовжніми осями автомобіля та велосипеда у момент первинного контакту становив приблизно 105° ± 5° - градусів. При цьому, водій ОСОБА_12 , рухаючись вказаним вище чином, порушив вимоги п. 1.2, п. 10.1 та п.11.2 «Правил дорожнього руху України».
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, лівої руки та грудної клітки, множинних саден голови, верхніх та нижніх кінцівок, правої ключиці та гілки лівої лобкової кістки, скалкового перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, масивних, соковитих, субарахноїдальних крововиливів в базальних областях та конвексистальних відділах, дрібнокрапкових крововиливів в речовину головного мозку та стовбур його, крововиливів в м`які тканини голови, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх отримання, а в даному випадку такі, що призвели до смерті потерпілого.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернулися захисник та прокурор.
Захисник ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 .
Зазначає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 в порушенні ним ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, стороною обвинувачення не доведено під час судового розгляду, що в діяннях ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, а судом не встановлено причинний зв`язок між діяннями та наслідками, що настали. Суд не дослідив характер та черговість порушень водіїв, ступінь участі кожного з водіїв у спричиненні смерті потерпілого, адже загиблий велосипедист є також водієм.
Вказує на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту та проведеної на його основі експертизи.
Зазначає, що слідчий експеримент проведено без роз`яснення ОСОБА_9 права на захист, без визначення його правового статусу, за участі одного понятого, що є другом слідчого, який провів слідчий експеримент, інша особа, присутня під час слідчого експерименту, була статистом. Окрім цього, до матеріалів справи не долучено оригіналу протоколу слідчого експерименту, оскільки слідчий ОСОБА_13 склав протокол слідчого експерименту пізніше у службовому кабінеті, нібито перенісши у нього інформацію з оригіналу протоколу.
Додає, що вказані висновки підтверджують показами допитаних в судовому засіданні слідчого ОСОБА_13 та понятого ОСОБА_14 .
Вказує на те, що проведена під час досудового слідства автотехнічна експертиза №1/3 від 11.12.2015 не може бути доказом, що підтверджує наявність технічної можливості у водія уникнути наїзду на велосипедиста шляхом застосування екстренного гальмування, так як в експертизі відстані розрахунки на якій відстані знаходився автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , а розрахунки експертом здійснено саме завдяки показнику часу існування перешкоди (3.0, 3.4 сек.), який було здобуто під час проведення слідчого експерименту.
Додає, що можливість проведення експертизи лише зі встановлених вихідних даних, здобутих під час проведення слідчого експерименту підтверджується показами ОСОБА_15 .
Також зазначає, що проведена за його клопотанням експертиза та висновок за її результатами №4/12007 від 27.06.2017 вказує на відсутність порушення п. 12.3 ПДР України з боку ОСОБА_9 .
У поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Зазначає, що судом недостатньо враховано вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, характер допущених ОСОБА_9 порушень вимог ПДР України, а саме, що він у світлий час доби по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» в порушення п.12.3 ПДР України допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку та почав виконувати маневр повороту праворуч, а також тяжкість наслідків, що настали заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть останнього.
Додає, що ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення та позовні вимоги потерпілої не визнав та не відшкодував завдані збитки, заперечував фактичні обставини справи, намагався зменшити відповідальність за скоєне.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги захисника та заперечення проти задоволення апеляційної скарги прокурора, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги захисника та на підтримку апеляційної скарги прокурора, думку представника потерпілої, який прохав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч.3 ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Винуватість особи має бути доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України).

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних та допустимих доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 , поклав в його основу висновок судової автотехнічної експертизи №1/3 від 11.12.2015, яким встановлено, що у дорожній ситуації, що сталася 07.08.2015 водій автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипед під керуванням водія ОСОБА_12 . У даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Водночас, висновок судової автотехнічної експртизи №4/1207 від 27.06.2017, проведеної експертом Черкаського НДЕКЦ МВС України за клопотанням сторони захисту, судом першої інстанції був оцінений критично та не взятий до уваги.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, колегією суддів Полтавського апеляційного суду ухвалою від 02.12.2020 призначено судову комісійну автотехнічну експертизу та надано доручення СВ ГУНП в Полтавській області про проведення слідчого експерименту з метою отримання вихідних даних для проведення комісійної експертизи.

За даними висновку комісійної судової автотехнічної експертизи №527/528 від 29.04.2021 в даних дорожніх умовах, водій автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», днз НОМЕР_1 ОСОБА_9 у всіх варіантах, не мав технічної можливості своєчасним екстренним гальмуванням без зміни напрямку свого руху попередити наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 . В даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається.

В даній дорожній ситуації, у водія велосипеда ОСОБА_12 технічна можливість запобігти зіткненню з автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «210D», під керуванням водія ОСОБА_9 , полягала у переконанні в безпеці перед виконанням маневру праворуч, тобто у виконанні водієм велосипеда ОСОБА_12 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру та в даній дорожній ситуації саме невідповідність в діях водія велосипеда ОСОБА_12 вимогам п.10.1 ПДР України, з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
При цьому колегія суддів зауважує, що як для проведення судової автотехнічної експертизи (висновок №1/3 від 11.12.2015), так і при проведенні комісійної судової автотехнічної експертизи (висновок №527/528 від 29.04.2021) ініціаторами експертного дослідження було надано одні й ті ж вихідні дані, за виключенням визначеного в ході слідчого експерименту часу руху велосипедиста від моменту зміни напрямку до моменту зіткнення, що був проведений за дорученням колегії суддів з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду процесуальні порушення під час проведення такого ж слідчого експерименту в ході досудового розслідування.
При цьому, комісія експертів, даючи відповіді на поставлені судом перед експертами запитання, зокрема, щодо визначення ситуаційного часу реакції водія в даній дорожньо-транспортній пригоді, з урахуванням методичних рекомендацій, зазначила, що при проведенні автотехнічних експертиз час реакції приймається диференційовано в залежності від характеристики, складності та ступеня небезпеки дорожньо-транспортної ситуації, яка відбулася перед пригодою. Відповідно, з огляду на характеристики та типові варіанти конкретної дорожньо-транспортної ситуації, ситуаційний час реакції водія для визначення зупиночного шляху автомобіля «Mercedes-Benz» моделі «210D», під керуванням водія ОСОБА_9 комісією експертів було прийнято 1.0 секунди.
В свою чергу, в експертному висновку №1/3 від 11.12.2015, що покладений судом першої інстанції в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 , судовий експерт, відповідаючи на поставлені перед ним питання, при проведенні відповідних розрахунків ситуаційний час реакції водія визначив 0,6 с. взагалі не навівши відповідних обґрунтувань для визначення саме такого ситуаційного часу реакції водія в даній конкретній дорожньо-транспортній ситуації.

За таких обставин, колегія суддів приймає до уваги саме висновок комісійної судової автотехнічної експертизи №527/528 від 29.04.2021, яким надано вичерпні та обґрунтовані відповіді на поставлені судом запитання.
Відповідно до положень ст.417 КПК України - суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Отже, з урахуванням висновків комісійної судової автотехнічної експертизи №527/528 від 29.04.2021 про те, що в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається, колегією суддів встановлено, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю.
Таким чином, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення, відповідно, апеляційна скарга прокурора про призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ч.3 ст.129 КПК України - у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
З урахуванням наведеного цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення завданої їй моральної шкоди та витрат на правову допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Процесуальні витрати в даному провадженні слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення завданої моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4