ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участі сторін судового провадження:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13
захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000125 від 24.07.2017 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокиряни Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, адміністратора системи ТзОВ «ІнтерДжус-Буковина», не судимого;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_3 , громадянки України, з повною вищою освітою, одруженої, непрацюючої, не судимої;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_4 , громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого,обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, -

ЄУНСС: 722/151/20
НП:11кп/822//219/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_16
Категорія: ч.2 ст.162 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 травня 2021 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
ОСОБА_13 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на кожного з них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.
На вказаний вирок суду захисник адвоката ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 виправдати за ч. 2 ст. 162 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.
Такі апеляційні вимоги захисник обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції неправильно встановлені фактичні обставини, оскільки правомірним володільцем спірної земельної ділянки, яка є прибережною захисною смугою й відноситься до земель водного фонду та не є матеріальним об`єктом в розумінні ст. 233 КПК України, була Сокирянська міська рада, від імені якої у даному випадку діяли ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 з метою усунення перешкод у її користуванні для відвернення небезпеки, тому й умислу на проникнення до іншого володіння особи у них не було.
Також вказувала на те, що судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт був складений поза межами строків досудового розслідування.
Вважала, що суд першої інстанції невірно тлумачив судове рішення Верховного Суду України від 24 березня 2016 року у справі № 5-299кс15.
Крім того, зазначила, що в діянні, яке лягло в основу обвинувачення її підзахисних, відсутнє злочинність діяння, оскільки вони діяли в стані крайньої необхідності.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03 листопада 2021 року вирок суду першої інстанції було скасовано, з постановленням нової ухвали, якою кримінальне провадження стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 травня 2022 року вищевказану ухвалу Чернівецького апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 притягнуто до кримінальної відповідальності за те, що у другій половині дня 18 липня 2017 року, ОСОБА_10 , працюючи на посаді Сокирянського міського голови, ОСОБА_13 , працюючи на посаді начальника відділу організаційної, кадрової роботи, зв`язків з громадськістю, засобами масової інформації Сокирянської міської ради, ОСОБА_11 , працюючи на посаді директора комунального підприємства «Сокиряни-благоустрій» та ОСОБА_12 , працюючи на посаді начальника відділу документообігу та комп`ютерно-технічного забезпечення Сокирянської міської ради, який здійснював відеозапис, будучи службовими особами, прибули до садиби АДРЕСА_4 , яка перебувала у володінні потерпілого ОСОБА_17 . Обвинувачені підійшли до земельної ділянки, яка перебувала у володінні ОСОБА_17 , через земельну ділянку АДРЕСА_5 . ОСОБА_10 дав вказівку зняти сітку, якою було огороджена земельна ділянка, яка перебувала у володінні ОСОБА_17 . Після цього ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, без згоди ОСОБА_17 , з метою проведення огляду, пройшли на земельну ділянку, яка перебувала у володінні ОСОБА_17 , та провели її огляд. Крім того, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 без згоди ОСОБА_17 проникли до господарського приміщення розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_4 , яке перебувало у володінні ОСОБА_17 .
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, думку обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них зазначених, прокурорів, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок районного суду, як законний та обґрунтований, без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченим і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегією суддів встановлено, що вказаних вимог Закону районним судом не дотримано, оскільки районним судом фактично було допущено неповноту судового розгляду, а його висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, всупереч п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за наявності підстав для закриття провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органом досудового слідства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються у порушенні недоторканості житла, тобто, у тому, що вони, будучи службовими особами, незаконно проникли до іншого володіння особи та незаконно провели в ньому огляд.

Однак з таким обвинуваченням, як і з вироком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Диспозицією ст.162 КК України передбачено відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян. При цьому, частиною 2 вказаної статті передбачено вчинення тих самих дій, вчинених службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.

Об`єктом злочину є право людини на недоторканність житла та іншого володіння.

Його предметом може бути житло або інше володіння особи.

З об`єктивної сторони порушення недоторканності житла може бути вчинене у формі: 1) незаконного проникнення до житла чи іншого володіння особи; 2) незаконного проведення в них огляду чи обшуку; 3) незаконного виселення; 4) інших дій, що порушують недоторканність житла громадян.

У всіх випадках злочин характеризується незаконним способом вчинення.

Тобто, за певних підстав і умов проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, виселення особи тощо є правомірними. Кримінально караного характеру вони набувають саме у зв`язку з незаконністю їх здійснення.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

Незаконний огляд - це проведення такої слідчої дії, як огляд житлового приміщення чи іншого володіння особи з недотриманням вимог щодо підстав його проведення або з порушенням процесуального порядку його проведення (проведення з іншою метою, ніж це передбачено кримінально-процесуальним законодавством, без понятих, без складання протоколу тощо).

Із вироку суду вбачається, що в його основу суд поклав показання обвинувачених, потерпілого ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також письмові докази, однак висновки суду не підтверджуються вказаними доказами, дослідженими під час судового розгляду, а навпаки у своїй сукупності з іншими доказами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, спростовують такі його висновки.

Із показів обвинуваченого ОСОБА_10 , наданих ним у суді першої інстанції, встановлено, що в період коли він був на посаді міського голови м. Сокиряни, виникла надзвичайна ситуація зараження питної води централізованого водопостачання, у зв`язку з чим, виникла нагальна потреба усунути джерело забруднення. На засіданні комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Чернівецької обласної державної адміністрації 11 липня 2017 року зобов`язали забезпечити обстеження берегів річки Сокирянка на предмет облаштування об`єктів, які можуть спричинити забруднення і зобов`язали ліквідувати «скиди» громадян. На підставі цього рішення ОСОБА_24 прийняв розпорядження і створив комісію. Комісія провела обстеження, в тому числі і по АДРЕСА_1 та Покровська. Зазначив, що комісія проводила обстеження лише на ділянці, яка перебувала у комунальній власності міської ради. ОСОБА_17 збудував туалет на трубі, у якій протікає річка, про що склали акт. На ділянці ОСОБА_17 не перебували, а знаходилися лише на ділянці міської ради, яка не вибувала із власності міської ради.

Такі ж самі показання надав обвинувачений ОСОБА_10 і в суді апеляційної інстанції.

Обвинувачена ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції пояснила, що була у складі комісії, яка проводила обстеження лише на території земельної ділянки міської ради.

Обвинувачений ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції також підтвердив показання вказаних вище обвинувачених та зауважив, що члени комісії знаходилися лише на земельній ділянці Сокирянської міської ради.

Обвинувачений ОСОБА_11 , будучи допитаний в суді апеляційної інстанції пояснив, що труба, у якій протікає річка, знаходиться у комунальній власності комунального підприємства «Сокиряни-благоустрій».

Із досліджених апеляційним судом показань потерпілого ОСОБА_17 , наданих ним суду першої інстанції, встановлено, що він живе у будинку АДРЕСА_4 . З мережі «Інтернет» дізнався, що ОСОБА_10 та інші члени комісії проникли та проводили огляд на його земельній ділянці, після чого був складений якийсь акт. Зазначив, що вони зруйнували огорожу та ходили по території. Після чого він звернувся в прокуратуру і написав заяву про вчинення злочину. Дозволу заходити і оглядати його земельну ділянку він нікому не надавав.

Із досліджених показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що влітку 2017 року він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та іншими особами брав участь в обході будинків по АДРЕСА_1 та Ватутіна, зокрема обстежували трубу, якою стікає дощова вода річку Сокирянку. У господарстві ОСОБА_25 побачили нежитлову будівлю без дверей, у підлозі якої була дірка, а в дірці - стічна труба КП «Сокиряни-Благоустрій», тобто вбиральня була побудована на стічній трубі. Після цього склали протокол. Після огляду всі вийшли, закрили сітку і пішли оглядати інші будинки.

Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції показав, що перед обідом влітку 2017 року обстежували всі городи по вулиці Ватутіна з метою встановити чи є «врізки» в річку. ОСОБА_10 та працівник поліції сказали, що з санстанції дали дозвіл зайти на територію. На ділянці ОСОБА_17 знаходилось туалетне приміщення, з якого труба виходила в річку. Комісія ходила по ділянці. Події тривали біля одної години. Чи давав ОСОБА_26 дозвіл на огляд ділянки ОСОБА_19 не знає.

Свідок ОСОБА_20 у суді першої інстанції показав, що у липні 2017 комісія у складі: ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 та інших, обстежувала річку Сокирянку і прилеглі території на предмет стоків. Оглядали ділянки по вулиці Каштановій в м. Сокиряни. Заходили до жителів вулиці Каштанової. ОСОБА_25 не було вдома, а тому на його територію зайшли з іншого господарства, розрізавши сітку. ОСОБА_21 і він не заходили, бо вважали, що це незаконно. Що відбувалося за сіткою не бачив. Члени комісії зайшли за приміщення, щось оглянули і вийшли.

Свідок ОСОБА_21 надав такі ж показання, що й свідок ОСОБА_20 , при цьому додав, що не бачив куди проходили ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_22 показав суду першої інстанції, що у липні 2017 року він у складі комісії перевіряв водопостачання, відбирали проби води, приймав участь у комісії щодо попадання стоків у річку. Крім того, обстежували річку Сокирянку. Проводили обхід, оглядали, де знаходяться вигрібні ями і куди йдуть стоки. До ОСОБА_17 комісія зайшла з городу. ОСОБА_22 не заходив, бо не було власника. Була огорожа із сітки. Склали акт обстеження. Проводився відеозапис.

Свідок ОСОБА_23 у суді у першої інстанції своїми показаннями підтвердила те, що 18 липня 2017 року у першій половині дня у складі комісії проводила обстеження берегів річки Сокирянка. Обстежували домоволодіння по АДРЕСА_1 , однак на території ОСОБА_17 вона не перебувала.

Як встановлено колегією суддів, усі вищевказані свідки підтвердили показання обвинувачених про те, що огляд усіх ділянок на предмет облаштування об`єктів, які можуть спричинити забруднення, проведено на виконання рішення виконавчого комітету міської ради, у зв`язку із захворюваністю з гострих кишкових інфекцій на території Сокирянського району. Вказане також не заперечував і потерпілий ОСОБА_17 , який в суді першої інстанції зазначав, що літом 2018 року в Сокирянському районі почалася епідемія кишково-вірусної інфекції. Була гіпотеза про зараження води у водогоні м. Сокиряни. Проводили обстеження річки Сокирянки.

При цьому свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 зазначили, що на ділянці ОСОБА_17 знаходилось туалетне приміщення, з якого труба виходила в річку, що було зафіксовано та підтверджується актом обстеження будинковолодіння АДРЕСА_4 (т.1, а.с.142).

Як вбачається із відеозаписів, долучених до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_17 від 03 серпня 2017 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , прибувши до будинку АДРЕСА_4 , із території сусіднього господарства, знявши огороджувальну сітку, зайшли на земельну ділянку, що знаходиться у прибережній захисній смузі притоки річки та провели її огляд на предмет облаштування вигрібних ям. При цьому, членами комісії дійсно було виявлено туалетне приміщення, з якого через трубу в річку потрапляли нечистоти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обвинувачені мали умисел на обстеження будинковолодінь м. Сокиряни на предмет облаштування об`єктів, які можуть спричинити забруднення, а не на незаконне проникнення на інше володіння потерпілого, що в свою чергу свідчить про відсутність в їх діях суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Крім того, на думку апеляційного суду, в діях обвинувачених відсутня і об`єктивна сторона інкримінованого їм злочину, виходячи з наступного.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються у проникненні на земельну ділянку ОСОБА_17 , що належить йому на праві власності відповідно до державного акту на земельну ділянку серії ЯД№104018від 31 липня 2008р.

Разом з тим, як вбачається із дослідженого апеляційним судом висновку експерта № №19112 експертного земельно-технічного дослідження від 16.12.2019р. з додатками (а.с.165-174), земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер :01:003:0537, надана ОСОБА_17 . Державним актом на право власності на земельну ділянку, бланк серії ЯД№104018, зареєстрованим 31 липня 2008р. за №10, тобто ділянка, на яку проникли обвинувачені та де було проведено вищевказаний повністю, знаходиться у прибережній захисній смузі притоки річки.

До таких же висновків дійшов Чернівецький апеляційний суд у своїй постанові від 20 грудня 2019 року по справі № 722/969/19, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року(т.3 а.с. 153-164).

Так, у вказаній постанові констатовано, що земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер :01:003:0537, яка розташована по АДРЕСА_4 , повністю знаходиться у прибережній захисній смузі притоки річки є землями водного фонду та належить територіальній громаді міста Сокиряни, у зв`язку з чим було задоволено позов Сокирянської міської ради до ОСОБА_17 про повернення вказаної земельної ділянки у комунальну власність.

Відповідно до ст. 13,14 Конституції України землі водного фонду є виключною власністю народу України, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Як було встановлено в суді першої інстанції та ніким не заперечується, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були посадовими особами органу місцевого самоврядування, а відтак вони законом були наділені від імені народу України здійснювати права власника, в тому числі право фактичного володіння земельною ділянкою площею 0,0322 га., кадастровий номер :01:003:0537.

Зважаючи на те, що земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер :01:003:0537 знаходиться у прибережній захисній смузі притоки річки та є землями водного фонду, тобто належить територіальній громаді міста Сокиряни, то підстав вважати, що обвинувачені незаконно проникли на вказану територію, у колегії суддів немає.

На думку апеляційного суду, беручи до уваги встановлені обставини, вказана вище земельна ділянка не відноситься до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у статті 233 КПК України.

Таким чином, в діях обвинувачених відсутня об`єктивна сторона, інкримінованого їм злочину, оскільки проникнення до іншого володіння, і огляд такого здійснені не всупереч волі законного володільця, тобто, в даному випадку, представників територіальної громади.

Твердження потерпілого ОСОБА_17 про незаконне проникнення до його господарства, апеляційний суд розцінює критично та до уваги не приймає з огляду на встановлені обставини, зокрема постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року, відповідно до якої він не був і не міг бути фактичним володільцем земельної ділянки, а тому і висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Те, що вказана земельна ділянка була огороджена, жодним чином не свідчить про володіння, в т.ч. користування, нею ОСОБА_17 , оскільки це прямо суперечить ч. 5 ст. 61 ЗК України.

При цьому, колегія суддів також приймає до уваги висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс 18), про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.

За таких підстав, враховуючи те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знали, що земельна ділянка є землями водного фонду та належить територіальній громаді міста Сокиряни, та мали умисел на обстеження берегів річки Сокирянка на предмет облаштування об`єктів, які можуть спричинити забруднення, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, в їх діях відсутній складу злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст.62 Конституції особа вважається невинуватою в скоєнні злочину й не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Такі ж положення містяться у ст. 17 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Так, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Презумпція невинуватості є одним з основних принципів сучасного кримінального провадження. Крім того, це положення закріплено в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним доти, доки його вина не буде встановлена в законному порядку.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, та з наведеного вище, вбачається, що в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, а відтак судом першої інстанції було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, при цьому також допущено неповноту судового розгляду, а його висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України є безумовними підставам для скасування обвинувального вироку суду, з закриттям кримінального провадження на підставі ст. 417 КПК України.

Поряд з цим, апеляційним судом були перевірені й інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, однак такі не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Разом з тим, частину першу статті 284 КПК України доповнено вказаним вище пунктом 10 згідно із Законом № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, за яким ці зміни вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, тобто після 15 березня 2018 року, при цьому такі зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Як вбачається з матеріалів провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 162 КК України, щодо обвинувачених внесені до ЄРДР за №0000125 - 24 липня 2017 року.

Таким чином, підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України немає.

Також, на думку колегії суддів, обвинувачені не діяли в стані крайньої необхідності, оскільки не усунули жодної небезпеки, про яку йшлось, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставним та не беруться до уваги апеляційним судом.

За таких підстав, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , підлягає задоволенню, а обвинувальний вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 за ч.2 ст.162 КК України скасуванню, із закриттям кримінального провадження.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст.17, 100, 284, 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , задовольнити.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 скасувати і кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

Речові докази, а саме два оптичні носії інформації (диски) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду:
суддя Чернівецького
апеляційного суду ( ОСОБА_1 )
(05.10.2022р. дата засвідчення копії)