Дата документу Справа № 331/549/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/549/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1191/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 19 вересня 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжявід 26 серпня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжяперебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлене усне клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор посилається на вагомість доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, характер кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини першої ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 не має стійких соціальних зв`язків, легального джерела доходу, що свідчить про неможливість запобігти ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів відмінних від тримання під вартою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжявід 26 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 терміном на 60 днів. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , вважає ухвалу суду винесеною з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не об`єктивні і не відповідають матеріалам справи з наступних підстав. Так, прокурор взагалі не надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді арешту стороні захисту та обвинуваченому, а звернувся до суду усно, чим на думку адвоката було порушено право на захист. Протягом розгляду клопотання прокурором не доведено недостатність застосовування більш м`яких запобіжних заходів. Сторона захисту звертає увагу, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК недоведений та виглядає як припущення прокурора. Вказує, що судом не було враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має незадовільний стан здоров`я. Просить ухвалу суду від 16.03.2022 року скасувати, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про час і дату судового засідання, проте клопотань про особисту участь у суді не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Положеннями ст. ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Посилання сторони захисту про невручення йому та ОСОБА_8 копії клопотання про продовження строку тримання під вартою безпідставні, оскільки розгляд даного клопотання здійснювався у присутності обвинуваченого та його захисника, зміст клопотання оголошувався у судовому засіданні, всі сторони висловлювали власні позиції щодо заявлених доводів та вимог. Вказана обставина не впливає на суть прийнятого рішення і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідаючи на інші доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить із наступного.

Так, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України,не зменшилися, а тому виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання, зокрема, щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років у разі визнання останнього винним, вказує на обґрунтованість на даний час продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт чи особисте зобов`язання.

Відсутність постійного джерела доходів, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки потерпілі, свідки судом не допитані, а тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків для можливого усунення в подальшому претензій будь-якого характеру з їх сторони, тим самим перешкодити кримінальному провадженню.

Крім цього, при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд вважає, що необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Отже, наявність ризиків у межах даного кримінального провадження ґрунтується на фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Навіть зі спливом часу, враховуючи наведені вище обставини, раніше встановлені ризики по відношенню до особи обвинуваченого не втратили своєї актуальності.

Твердження сторони захисту щодо позитивних відомостей стосовно особи обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання, наявності соціальних зв`язків та відсутність судимостей слід визнати неспроможними в контексті сутності прийнятого рішення та такими, що не здатні спростувати висновків суду.

Крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б засвідчували неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в судовому засіданні апеляційного суду не встановлені. За повідомленням учасників провадження зараз відносно обвинуваченого проводиться повторна судова психіатрична експертиза за клопотанням сторони захисту.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжявід 26 серпня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 24 жовтня 2022 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4