ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1585/22 Справа № 183/6703/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001476 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки та визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 роки; цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити часткового, та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 70 000 грн; в решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції вину визнав повністю, відшкодував потерпілому 5000 грн, вибачився перед потерпілим, щиро розкаявся, однак у зв`язку із звільненням його з роботи він не має можливості відшкодувати шкоду.

Зазначає, що прокурор в судовому засіданні просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має професію водія, а тому судом необгрунтовано призначено додаткове покарання, яке унеможливлює влаштування обвинуваченого за фахом для відшкодування шкоди потерпілому.

Окрім того, судом безпідставно стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди - 120 000 грн, оскільки на думку сторони захисту, з урахуванням перенесеного потерпілим стресу, порушення способу його життя, погіршення стану здоров`я та проходження курсу лікування справедливим є розмір 70 000 грн.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 10.12.2020 року приблизно о 09.10 годин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «САЗ 3507» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на під`їзній дорозі до свинотоварної ферми ТОВ «Агрофірма «Відродження», розташованої в с. Миролюбівка Новомосковського району Дніпропетровської області, а саме в районі відвантажувальної платформи, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміні, перед початком руху їзди заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який знаходився на смузі руху ззаду автомобіля «САЗ 3507», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Своїми діями водій ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 б), та 10.9. Правил дорожнього руху України, в яких зазначено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.10.9.: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Порушення п.10.9. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пішоходу ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, що небезпечні для життя, виникли в наслідок тупої травми, можливо при автомобільній травмі (пошкодження в наслідок з давлення тіла людини між частинами автомобіля та іншими предметами або перешкодами).

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав вину повністю, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, частково відшкодував шкоду потерпілому, а також думку потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст.75 КК України, що не оскаржується захисником.
Також, санкцією частини ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано було позбавлено обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_8 своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України у нескладній дорожній ситуації, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, що небезпечні для життя.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, враховані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається захисник, а саме, що він вину визнав повністю, відшкодував потерпілому 5000 грн, вибачився перед потерпілим, щиро розкаявся, а тому повторному врахуванню вони не підлягають.
Твердження захисника про те, що судом необгрунтовано призначено додаткове покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , у зв`язку із звільненням його з роботи, не має можливості відшкодувати шкоду, а також, що обвинувачений має професію водія, колегія суддів вважає безпідставним, з урахуванням обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його наслідків.

Також з характеристики обвинуваченого, наданої старостою Перещепинської міської ради ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_8 працює в ТОВ Автошляхсервіс різноробочим (а.п.187), а тому доводи сторони захисту щодо неможливості працевлаштування ОСОБА_8 не заслуговують на увагу.

Посилання захисника на те, що прокурор в судовому засіданні просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання є необгрунтованим, оскільки вибір виду та розміру покарання належить до дискреційних повноважень суду. Окрім цього, прокурор та потерпілий мають право самостійно оскаржити судові рішення відповідно до положень кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано призначено обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, в тому числі моральна, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 на 10.12.2020 року працював у ТОВ Агрофірма Відродження на посаді водія, що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 22.08.2017 року (а.п. 116) та на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виконував свої професійні обов`язки, про що свідчить копія дорожнього листа від 10.12.2020 року (а.п.128), відповідно до якого, водій ОСОБА_8 був допущений ТОВ Агрофірма Відродження до здійснення вивозу свиней на автомобілі САЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Таким чином, вказані документи свідчать про те, що на момент вчинення ОСОБА_8 дорожньо-транспортної пригоди між ним та ТОВ Агрофірма Відродження існували трудові відносини, оскільки обвинувачений вказаним товариством був забезпечений робочим місцем, у вигляді надання йому для виконання трудових обов`язків транспортного засобу, а тому відшкодування завданої потерпілому майнової та моральної шкоди підлягає стягненню з ТОВ Агрофірма Відродження як роботодавця ОСОБА_8 .
Разом з цим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що автомобіль САЗ 3507, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АР7112257, виданий ПАТ НАСК Оранта, при цьому зазначена інформація міститься у відкритому доступі на сайті Моторне (транспортне) страхове бюро України, що не було взято судом першої інстанції до уваги.
Таким чином, залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належних відповідачів, порядку відшкодування моральної та матеріальної шкоди, чи мало місце звернення до страховика.
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільних позовів у цьому кримінальному провадженні, оскільки страхова компанія на час ухвалення вироку не була залучена до участі у судовому засіданні.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 - скасувати, призначити новий судовий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4