Справа №364/389/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1934/2022 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

22 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 1,7 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2022 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 21 березня 2022 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховуючи у сукупності тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 дані, які характеризують особу обвинуваченого, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що стороною захисту вказано на необґрунтованість висунутої підозри ОСОБА_6 , та як наслідок безпідставність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не доведення того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 . Вважає, що цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого
Заслухавши думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілих та їх представника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченого, характер та тяжкість злочину, який йому інкриміновано, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбаченіп.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Так, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, заподіявши вогнепальне поранення двом особам, з місця злочину втік та переховувався від правоохоронних органів, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків з метою уникнення кримінальної відповідальності, і дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначені ризики є суттєвими і їх неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_6 будь-яких інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Колегія суддів бере до уваги, що жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання - судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що
прокурор повинен довести, що ризики, які існували на стадії досудового розгляду продовжують існувати і при розгляді кримінального провадження у суді, а також те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строків тримання під вартою.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції, не погоджуючись з доводами прокурора, зазначав, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на потерпілих та свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.
Судом першої інстанції враховано, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 перебуває вже на стадії судового розгляду, потерпілі допитані, сторона обвинувачення не вказує на безпосередніх свідків події, які б змогли повідомити про обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілих та свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є нереальним. Із такими висновками погоджується і колегія суддів.
При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанціїзазначив, що ОСОБА_6 може продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, оскільки мав умисел позбавити життя не менше двох осіб, злочин, який йому інкримінується, вчинено холоднокровно, мотиви кримінального правопорушення на даний час не встановлено.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, належним чином врахував в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.
Так, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений до затримання не працював, є пенсіонером МВС, військовозобов`язаним, учасником бойових дій, ветераном війни, одруженим, маючий постійне місця проживання та двох неповнолітніх утриманців; є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, раніше не судимий; інвалід ІІІ групи, відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, як про це просить захисник, не зможуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість підозри колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на стадію кримінального провадження, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, після спрямування обвинувального акту до суду ОСОБА_6 набув процесуального статусу обвинуваченого, обґрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 1,7 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2022 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя