УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 161/6580/21
провадження № 51-6123 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320, щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Рожища Волинської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна у кримінальному провадженні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.
Відповідно до вимог ст. 72 КК ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 по 12 лютого 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 лютого 2021 року близько 16:00, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, у ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , утримуючи у правій руці кухонний ніж, умисно завдав ним потерпілому одного удару в ділянку черевної порожнини, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 16 червня 2022 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення покарання із застосуванням ст. 75 цього Кодексу, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2022 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що мало наслідком призначення ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Водночас суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії вироку, суд, обираючи ОСОБА_5 вид і розмір покарання, належним чином урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК впливають на вибір заходу примусу і порядок його відбування.
При цьому місцевий суд, узявши до уваги конкретні обставини кримінального провадження, дійшов слушного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК зі встановленням максимального іспитового строку.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, суд відповідним чином перевірив доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю майже аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, надав їм оцінку з урахуванням вимог ст. 419 КПК та, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора зазначив підстави, на яких визнав доводи останнього необґрунтованими.
Зі змісту копії ухвали апеляційного суду видно, що цей суд належно оцінив ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК, належить до категорії тяжкого злочину; відомості про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, позитивно характеризувався за попереднім місцем роботи, немає негативних характеристик за місцем проживання, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває, утримує матір пенсійного віку; обставини, які пом`якшують (з`явлення із зізнанням, добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди) та обтяжують (вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння) покарання. Зваживши на викладене, суд обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про розмір призначеного покарання і застосування ст. 75 КК до засудженого ОСОБА_5 .
При цьому апеляційний суд правильно зазначив про те, що хоча кримінальне правопорушення є тяжким із наявною обтяжуючою обставиною, однак, ураховуючи конкретні обставини цього кримінального провадження та думку потерпілого ОСОБА_6 , який просив не позбавляти волі ОСОБА_5 , призначене засудженому судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 цього Кодексу з максимальним іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами.
Колегія суддів касаційного суду поділяє точку зору суду апеляційної інстанції та вважає, що він обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_5 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано під час постановлення вироку в цьому провадженні. Правових підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК явно несправедливим і таким, що є недостатнім для досягнення його мети, за доводами, викладеними в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає приписам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційної інстанції, прокурор у касаційній скарзі не навела.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора також не вказано.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги прокурора немає.
Враховуючи викладене, Суд уважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3