Справа № 202/3262/22
Провадження № 1-кп/202/306/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесені 21.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 у відношенні:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянин України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, групи інвалідності не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий,
кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знав про те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року його було зобов`язано до сплати коштів (аліментів) на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 09 грудня 2013 року. ОСОБА_5 , умисно, в період часу з січня 2020 року по травень 2022 року ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_5 , діючи всупереч вимогам Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, Конституції України та Сімейного кодексу України, не перебуваючи на обліку в філіях Дніпропетровського обласного центру зайнятості та центрах зайнятості Дніпропетровській області, не маючий ступеня інвалідності, будучи офіційно не працевлаштованим, в період з грудня 2020 року по травень 2022 року, аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не сплатив, тим самим злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), що призвело до виникнення заборгованості із сплати призначених коштів у розмірі, що сукупно склали суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.
Крім того, ОСОБА_5 , будучи обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів, та обв`язку виконувати дане рішення, оскільки був повідомлений державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про необхідність явки та надання державному виконавцю довідки з місця роботи, документів щодо підтвердження погашення заборгованості по аліментам та сплати поточних платежів, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від виплати аліментів, передбачену ст. 164 КК України, продовжив злісно ухилятись від сплати аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів за період часу з починаючи з грудня 2020 року по травень 2022 року в розмірі 60 521 гривень 00 копійок, що значно перевищує сукупну суму виплат на утримання дитини (аліментів) за три місяці.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 382 КПК України суд визнавав за необхідне здійснити судовий розгляду у судовому засіданні із викликом сторін по справі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує, зазначив про своє щире каяття.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового розгляду повідомлялась своєчасно та належним чином. До суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності у спрощеному провадженні, обвинувачення щодо ОСОБА_5 підтримала. (а.с. 15, 16-17).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що законний представник неповнолітньої та прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку. Крім того, ОСОБА_5 роз`яснені положення ч.1,2 ст.394 КПК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які наполягали на розгляді кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно не працює, розлучений, має на утриманні неповнолітню доньку, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, вину визнав.
До доводів ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо його щирого каяття суд ставиться критично, оскільки його вказані заяви не узгоджуються із його поведінкою щодо вчинення ним у минулому трьох кримінальних правопорушень за ч.1 ст.164 КК України по відношенню до однієї та тієї ж потерпілої за аналогічних обставин.
З огляду на викладене, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд не вбачає.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер та наголошує, що призначення покарання є дисикрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Оскільки ОСОБА_5 раніше засуджений вироками Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11.12.2015 та від 12.12.2018 за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а також вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10.12.2020 ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді громадських робіт (а.с. 33-35), що приводить суд до висновку, що вказані види покарання, що призначались ОСОБА_5 не досягли мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України виправлення особистості і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення проступку та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 69-1 КК України та ст.75 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді арешту строком на один місяць.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов не заявлений. Речові докази та судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись статтями 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у вигляді арешту строком на один місяць.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини та з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Головуючий суддя ОСОБА_1