Ухвала
розгляд заяви про самовідвід судді
12.09.2022 року суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , вивчивши заяву про самовідвід у судовій справі 465/1887/17 за матеріалами кримінального провадження № 0002433 від 15.07.2016 щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та матеріали судової справи № 465/1887/17 (судове провадження 1-кс/465/110/22), -

в с т а н о в и в:
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, поступили до Франківського районного суду м. Львова 31 березня 2017 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2017 року, справа передана судді ОСОБА_1 .
Як вбачається із Звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 31.03.2017 року, розподіл розпочато об 16 год. 45. хв.
Від участі в розподілі виключені судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з приміткою « відсутня спеціалізація».
Відтак, згідно вказаного звіту, розподіл справи відбувся через несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова у спосіб виключення частини суддів від участі в розподілі, тобто з порушенням порядку і правил, визначених ч. третьою ст. 35 КПК України.
Дана обставина відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, є обставиною, що виключає участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.
Відповідно до ухвали суду від 08.06.2022 року, задоволено самовідвід судді ОСОБА_1 з підстав порушення порядку і правил, передбачених ст.. 35 КПК України при її розподілі. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06. 2022 року, справа передана судді ОСОБА_7 . Підставою перерозподілу справи у звіті значиться , - самовідвід судді ОСОБА_1 .. Тобто саме ухвала стала підставою для повторного розподілу справи.
Не зважаючи на те, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, набрала законної сили з часу її прийняття та виконана, прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 покликаючись на положення окремих норм процесуального закону, який, як на його думку, надав йому право дати оцінку ухвалі суду, що стосувалася виключно підстав відводу судді та не містила процесуальних рішень в розумінні статей 370, 392 України та була прийнята з дотриманням вимог статей 35,75,80,81,371 вказаного закону, 16.06.2022 року подав апеляційну скаргу.
При цьому, прокурор надав оцінку діям судді щодо прийняття ним судового рішення яке набрало законної сили, а отже перебрав на себе не притаманну прокурору функцію.
Більш того, діючи саме так, прокурор ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що керується ч.1 ст. 9, п.20 ч.2 ст. 36, п.3 ч.1ст.392, п.6 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.2 ч.2 ст.395, п.6 ч.1 ст. 407, п.3 ч.ст. 409, ч.1,п.2 ч.2 ст. 412 КПК України, однак не знайшов кращого прохання перед апеляційним судом як скасувати ухвалу суду про самовідвід судді ОСОБА_1 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Питання , - новий розгляд чого? Ким?
Безпідставним було покликання прокурора на ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 51-499 км17, оскільки в ній звертається увага на обов`язок апеляційного суду розглядати скарги на рішення слідчих суддів, а не суді в процесі, тобто у передбачених процесуальним законодавством конкретних випадках, а не коли заманеться. Зрештою, зміст ухвали на яку покликається прокурор стосується оскарження ухвали слідчого судді, якою надано повноваження слідчому, що не передбачені законом.
Безпідставним є покликання прокурора, як на підставу подати апеляційну скаргу , саме на цю ухвалу Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2018 року, оскільки колегія передала справу на розгляд Великої палати ВС, рішення якої прокурор не наводить.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 21 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу, яка не підлягала апеляційному оскарженню. В ухвалі апеляційного суду відсутня будь яка мотивація для відкриття провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 21 липня 2022 року, апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції у раніше визначеному складі суду, а саме суддці Франківського районного суду м. Львова.
11 серпня 2022 року, матеріали судової справи поступили до Франківського районного суду м. Львова та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11 серпня 2022 року передано судді ОСОБА_1 .. Як зазначено у протоколі, - підстава передачі : відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 21.07. 2022 року.

Проте, така обставина не відповідає дійсності, оскільки раніше визначеним, на вказаний час , було визначено суддю ОСОБА_7 відповідно до протоколу від 13.06.2022 року у судовому провадженні № 1 кп/ 465/110/22. Відтак, у вказаному судовому провадженні призначено два судді 13.06.2022 року суддю ОСОБА_7 та 11. 08. 2022 року суддю ОСОБА_1 .

Вирішення питань, передбачених статтями 75 -76 та ст. 416 КПК України здійснюється із врахуванням відпустки судді та завантаженості в судових процесах.
За результатами вивчення питань, передбачених статтями 75 76 КПК України, щодо наявності чи відсутності обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні та недопустимості повторної участі в кримінальному провадженні, приходжу до висновку про наявність підстав для заяви про самовідвід.
Такими підставами для заяви є обставина, передбачена п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України, тобто розподіл справи з порушенням порядку і правил, визначених ст.. 35 КПК України, як це зазначено в ухвалі від 08.06.2022 року та заяві, а також, що за фактом втручання в АСДС при її розподілі, за моєю заявою зареєстровано кримінальне провадження.
Крім того, згідно ухвали апеляційного суду є незрозумілим, що призначено до нового судового розгляду раніше визначеним складом суду чи судова справа, чи заява про самовідвід.
Якщо судова справа, то діючий КПК України (ст.. 416) визначає особливості нового розгляду судом першої інстанції, відповідно до якої, новий судовий розгляд відбувається іншим складом суду, і, аж ніяк суддею ОСОБА_1 , а якщо заяви про самовідвід, то мотивувальна частина ухвали суперечить резолютивній.
Відтак, розглянувши зміст заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід від розгляду судової справи № 465/1887/17 та проаналізувавши процесуальний порядок її розгляду, враховуючи рекомендації апеляційного суду викладені в ухвалі від 21 липня 2022 року, вважаю, що така заява не може бути предметом розгляду іншим суддею виходячи з наступного.
Як убачається із змісту заяви, суддя самостійно визначив підстави для самовідводу покликаючись на відповідні процесуальні норми, а саме на пункти 4 і 5. ч. 1 ст. 75 КПК України, котрий дає чітке тлумачення: « слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».
Відтак, на мою думку, як судді, сама заява про самовідвід уже є тим процесуальним документом рішенням судді, що дає підстави для повторного автоматизованого розподілу судової справи, адже іншому судді, в даному випадку, для об`єктивності прийдеться проводити перевірку роботи АСДС , зокрема в частині автоматизованого розподілу судового провадження у якому заявлено самовідвід.
За таких обставин вважаю, що інший суддя, як суддя суду першої інстанції, не може перевіряти рішення свого колеги про самовідвід, оскільки це суперечить статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Заява про самовідвід не є правом судді чи слідчого судді , як для інших учасників кримінального процесу, це обов`язок судді, слідчого судді, який визначений ч. 1 ст. 80 КПК України та є безальтернативним, а порушення якого у подальшому, тягне за собою скасування судового рішення.
Отже, суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок, передбачений ч.1 ст. 80 КПК України, - заявив самовідвід, вбачаючи для цього підстави. Відтак перевірка іншим суддею, чи правильно суддя ОСОБА_1 виконав свій обов`язок судді, виходить за межі компетенції іншого судді, а здійснення такої перевірки іншим суддею є некоректним.
Вказаний висновок обґрунтовую тим, що діючий процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст.. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження а також ст.. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону, приходжу до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) підлягає вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею) який (яка) дійшов висновку про наявність таких підстав, і, це є логічним, оскільки суддя ОСОБА_1 уже заявив самовідвід, ця заява і є рішенням судді про можливість чи неможливість здійснювати судочинство у конкретній судовій справі, а його перевірка іншим суддею, суперечить загальним засадам рівності суддів (ст.. 52 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, у випадку відмови іншим суддею у задоволенні самовідводу судді (слідчого судді) призведе до непередбачуваного прецеденту.
Так, ч.4 ст. 81 КПК України передбачає порядок вирішення повторного відводу. Для прикладу, якщо суддя який розглядає самовідвід іншого судді «дійде висновку» про відсутність підстав для самовідводу, то суддя який заявив самовідвід має право повторно заявити самовідвід, або він не мотивував своєї заяви. В любому випадку при розгляді заяви про самовідвід судді (слідчого судді) іншим суддею, відбувається оцінка мотивів для обґрунтування підстав.
Слід також взяти до уваги, що у процесуальних положеннях національного судочинства, а саме: - цивільного, адміністративного, господарського дане питання національним законодавством врегульовано, і, вирішення питання самовідводу належить саме судді який заявляє самовідвід. Отже, кримінальний процес кореспондується з вказаними нормами, а тим більше з Бангалорськими принципами.
З огляду на викладене, вважаю, що самовідвід судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 у судовій справі №465/1887/17 (судове провадження 1-кс/465/110/22) за своїм змістом і суттю є процесуальним рішенням, передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України, а тому не може бути предметом перегляду з метою задоволити чи відмовити у задоволенні заяви.
Зважаючи, що на законодавчому рівні вказане питання не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, приходжу до переконання, що заява про самовідвід судді ОСОБА_1 підлягає реєстрації канцелярією суду як самовідвід судді та є підставою для здійснення повторного розподілу судової справи в якій заявлено самовідвід.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» статтями 80 - 82, 369 -372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід заявлений у судовій справі 465/1887/17 (судове провадження № 1-кс/465/110/22 ) передати до канцелярії суду для її реєстрації, як процесуального документу про самовідвід судді, вважати дану заяву підставою для відводу судді ОСОБА_1 та здійснення повторного перерозподілу судової справи 465/1887/17 (судове провадження № 1-кс/465/110/22 ) між суддями Франківського районного суду м. Львова в порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути зазначені в апеляційній скарзі на судові рішення, перелік яких визначено ч. 1 ст. 392 КПК України.
Суддя В. Кузь

Заява про самовідвід
Встановлено, що розподіл судової справи № 465/1887/17 між суддями та визначення судді відбувся через несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова у спосіб виключення частини суддів від участі в розподілі із зазначенням примітки, - «відсутня спеціалізація», тобто у спосіб, що мав місце у Франківському районному суді м. Львова в період 2,3,6 грудня 2021 року.
Як вбачається із Звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 31.03.2017 року, розподіл розпочато об 16 год. 45. хв.
Від участі в розподілі виключені судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з приміткою « відсутня спеціалізація».
Відтак, згідно вказаного звіту, розподіл справи відбувся через несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова у спосіб виключення частини суддів від участі в розподілі, тобто з порушенням порядку і правил, визначених ч. третьою ст. 35 КПК України.
Більш повно підстави самовідводу викладені в ухвалі від 08 червня 2022 року.
Крім того, за фактом несанкціоноване втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова при розподілі вказаної судової справи, за моєю заявою внесено відомості в ЄРДР за статтями 376, 376 1 КК України, а також відсутня процесуальна норма, яка б давала мені, як суду першої інстанції, а тим більше судді ОСОБА_1 право здійснювати новий розгляд вказаної судової справи.
Дана заява про самовідвід є невід`ємною частино ухвали судді від 12 вересня 2022 року у судовій справі № 465/1887/17 (судове провадження № 1-кс/465/110/22)
Суддя ОСОБА_9