Дата документу 28.07.2022 Справа № 317/3261/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/943/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/3261/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Григорівського Оріхівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22 серпня 2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Запоріжжя- Маріуполь з боку м.Запоріжжя в напрямку м.Маріуполя зі швидкістю не менше 80 км/год, що перевищує безпечну швидкість руху за умовами видимості дороги.

В цей же час, у зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

Під час руху на 22 км + 300 м вказаної автодороги в районі повороту на с.Юліївку на території Запорізького району Запорізької області водій ОСОБА_8 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не впевнившись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, відволікся від керування транспортного засобу, змінив напрямок руху вліво та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.2.3 б), 2.9 а), 10.1, 12.2 Правил дорожнього руху.

Невідповідність у діях водія ОСОБА_8 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 загинув на місці пригоди.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази.

На даний вирок суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу і майже два десятки її копій, зміст яких повністю дублює і повторює зміст первісної скарги. Відтак апеляційний суд переглянув вирок суду за однією апеляційною скаргою, до якої подано лише її копії.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати, зазначаючи, що він не вчиняв злочину, за який його засуджено, оскільки на смугу зустрічного руху не виїжджав.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений, вимагаючи скасувати вирок, виходив з того, що він не вчиняв злочину, за який його засуджено.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами обвинуваченого виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.08.2017 року зі схемою, фототаблицями та відеозаписом до нього, відповідно до якого зафіксовано обстановку на місці події, визначено місце зіткнення транспортних засобів, початок розливу та розлив мастила та інші відомості;

- висновок експерта №9-544 від 30.08.2017 року, відповідно до якого місце зіткнення автомобіля ВАЗ 21063 та автомобіля Форд Транзіт розташоване на смузі руху в напрямку м.Запоріжжя в безпосередній близькості перед початком подряпин, залишених ободом диску переднього лівого колеса автомобіля ВАЗ 21063, т.т. на зустрічній для водія автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_8 смузі руху;

- висновок судової інженерно-транспортної експертизи від 14.09.2017 року №9-574, відповідно до якого в діях водія автомобіля «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 є невідповідність вимогам пп.10.1, 12.2 Правил дорожнього руху. Невідповідність у діях водія автомобіля «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість у водія автомобіля «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 уникнути даній дорожньо-транспортній пригоді залежала від виконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху. Як при ввімкненому ближньому світлі фар так і при ввімкненому дальньому світлі фар водій автомобіля BA3-21063 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути даній дорожньо-транспортній пригоді;

- висновок судово-медичної експертизи від 22.08.2017 року №2935, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок з численними переламами кісток скелету та пошкодженням внутрішніх органів при явищах шоку, що формується;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 22.08.2017 року, з якого встановлено, що ОСОБА_8 на 12 год. 55 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив, що в момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля перебував ОСОБА_8 . Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт вживання ОСОБА_8 спиртних напоїв і його перебування в стані алкогольного сп`яніння під час керування ним автомобілем «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 за декілька десятків хвилин до зазначеної ДТП.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.2 ст.286 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

З огляду на викладене твердження обвинуваченого про те, що він не вчиняв злочину, за який його засуджено, не можна визнати прийнятними.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений по суті посилався лише на єдину обставину, зокрема на те, що він не виїжджав на смугу зустрічного руху.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, такі заперечення обвинуваченого повністю спростовуються висновком експерта №9-544 від 30.08.2017 року із якого було встановлено, що місце зіткнення автомобіля ВАЗ 21063 та автомобіля Форд Транзит розташоване на смузі руху в напрямку м.Запоріжжя, тобто на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , в той час як обвинувачений рухався в напрямку м.Маріуполя. Зазначене беззаперечно доводить ту обставину, що обвинувачений виїхав на зустрічну смугу руху, де і скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_9 .

Належність, допустимість та достовірність проведених у справі судових експертиз стороною захисту не оспорювалась. Усі експертні дослідження у справі було проведено за встановленою КПК процедурою, зміст висновків відповідає статтям 101, 102 вказаного Кодексу.

Обставини ДТП з технічної точки зору були предметом ретельного експертного дослідження під час проведення експертиз, в тому числі і судової інженерно-транспортної експертизи №9-574, за результатами якої встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають вимогам пп.10.1, 12.2 Правил дорожнього руху.

Відтак судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження, а вина обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Посилання обвинуваченого на його, нібито, незаконне утримання під вартою, не можуть вважатися обґрунтованими. Адже відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і запобіжний захід, що і було виконано судом першої інстанції.

Зазначення судом у резолютивній частині вироку слова «залишити» замість «обрати» запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 носить ознаки технічної описки, оскільки зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що судом вирішувалося питання саме про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили. Така обставина жодним чином не свідчить про незаконність тримання обвинуваченого під вартою до набрання вироком законної сили. При цьому початок строку відбування покарання обвинуваченому судом ухвалено обчислювати з дня взяття під варту в залі суду.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом у відповідності до вимог ст.65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до тяжких злочинів; даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, з місця вчинення ДТП зник, вчинив злочин у стані сп`яніння, не відшкодував потерпілій завдану шкоду та навіть не намагався вжити хоча б якихось заходів на відшкодування такої шкоди, ніде не працює. Зважив суд і на відсутність обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, а також на наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, зазначеного у вироку та належним чином умотивував своє рішення.

Отже, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4