Справа № 501/355/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року колегія суддів Овідіопольського районного суду Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених, адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
обвинувачені по кримінальному провадженню: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0001093 від 03.12.2018 р., з обвинувальним актом, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 20.01.2015 Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, 08.09.2017 звільнився за терміном відбуття покарання,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2022 р., розгляд клопотання призначено в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

В зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 , в відповідності до Ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.03.2022 р., Регіональним центром надання безоплатної вторинної правової допомоги призначено адвоката ОСОБА_6 , для проведення окремої процесуальної дії в рамках кримінального провадження №0001093 від 03.12.2018 р.
На час проведення судового засідання, ДУ Одеський Слідчий Ізолятор повідомив суд в телефонному режимі, про неможливість забезпечення участі обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в судовому засіданні в режимі відеоконференції по технічним причинам.

02.03.2022 р. Радою Суддів України були надані рекомендації щодо роботи судів у в умовах воєнного стану, відповідно до п. 2 яких при визначенні умов роботи суду у воєнний час, керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні.
Відповідно до п.п. 7,10,11 рекомендацій РСУ усім судам України слід зосередитись виключно на проведенні невідкладних судових розглядів (взяття під варту, продовження строків тримання під вартою). Вважати за неможливе відкладення судових засідань, на яких має розглядатись питання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У цих випадках суд (слідчий суддя) діє на підставі положень чинного кримінального процесуального законодавства. Якщо за об`єктивних обставин учасник провадження не може брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених КПК, як виняток допускати участь такого учасника в режимі ВКЗ за допомогою будь-яких інших технічних засобів, в тому числі і власних. Звернути увагу судів на необхідність брати на себе відповідальність, напрацьовувати відповідну судову практику, виходячи з реалій воєнного часу та необхідності дотримання загальних засад кримінального провадження.
Враховуючи запроваджений в Україні воєнний стан у зв?язку з агресією РФ, і неможливості забезпечення доставки в суд конвоєм осіб, які перебувають (утримуються) під вартою, зокрема, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та неможливістю забезпечення їх участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд вважає доцільним та необхідним, розглянути питання продовження строків тримання під вартою обвинувачених без їх участі.
Ухвалою суду від 08.02.2019 р. обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений ухвалою суду від 31.01.2022 р., строк якого спливає 01.04.2022 року, та закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.
Правова кваліфікація кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ч.2 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: «умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого»; та за ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: «напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень».

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.
Захисники проти його задоволення заперечували, просили змінити запобіжний захід на непов`язаний з триманням під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судом встановлено, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України щодо ОСОБА_8 а саме є всі підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, що в свою чергу підтверджується тим, що ОСОБА_8 зник з місця скоєння кримінального правопорушення, та тривалий час місце його знаходження було невідоме, крім того, розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, а саме до 15 років позбавлення волі, дана особа може покинути територію місця проживання, що унеможливить проведення подальшого судового розгляду та за наявності достатніх підстав притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_8 ніде не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або престарілих родичів не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного у місті його постійного проживання; незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного в даному кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_8 тривалий час мешкає у місці Чорноморськ, спілкується з особами, які раніше судимі за вчинення злочинів, веде асоціальний спосіб життя. Крім того, від особисто знайомий зі свідками у кримінальному провадженні, знає їх місце мешкання, та враховуючи тяжкість покарання за кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, з метою уникнення кримінальної відповідальності є усі підстави вважати, що він може незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у справі. Крім того, на даний час допитані не усі свідки у кримінальному провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_8 ніде не працює, немає міцних соціальних зв`язків, спілкується з особами, які раніше судимі за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що єдиним джерелом доходу у ОСОБА_8 може бути вчинення корисливих злочинів.

Крім того, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, а саме до 15 років позбавлення волі; вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; відсутність постійного джерела доходу, міцність соціальних зв`язків, офіційне працевлаштування.

Також, судом встановлено, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, стосовно ОСОБА_10 , а саме щодо ОСОБА_10 може: переховуватись від суду, що в свою чергу підтверджується тим, що ОСОБА_10 зник з місця скоєння кримінального правопорушення, та тривалий час місце його знаходження було невідоме, крім того, розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, а саме до 15 років позбавлення волі, дана особа може покинути територію місця проживання, що унеможливить проведення подальшого судового розгляду та за наявності достатніх підстав притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_10 ніде не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або престарілих родичів не має, раніше судимий за корисливі злочини, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного у місті його постійного проживання; незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного в даному кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_10 тривалий час мешкає у місці Чорноморськ, спілкується з особами, які раніше судимі за вчинення злочинів, веде асоціальний спосіб життя. Крім того, від особисто знайомий зі свідками у кримінальному провадженні, знає їх місце мешкання, та враховуючи тяжкість покарання за кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, з метою уникнення кримінальної відповідальності є усі підстави вважати, що він може незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у справі. Крім того, на даний час допитані не усі свідки у кримінальному провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_10 ніде не працює, немає міцних соціальних зв`язків, спілкується з особами, які раніше судимі за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що єдиним джерелом доходу у ОСОБА_10 може бути вчинення корисливих злочинів.

Крім того, відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, а саме до 15 років позбавлення волі; вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; відсутність постійного джерела доходу, міцність соціальних зв`язків, офіційне працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, існування постійного джерела доходу, чи притягувався обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше, тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Суд вважає, що на час розгляду зазначеного клопотання, з врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особи обвинувачених, в силу характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , для забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який може надати можливість запобігти вищевказаним ризикам, суд вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до підозрюваних у зв`язку із тим, що злочин скоєно шляхом насильства. Запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настання таких ризиків, як ухилення підозрюваних від суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується відсутністю постійного місця доходів, міцних соціальних зв`язків, тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнанні підозрюваного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його репутацією, а саме спілкуванні з особами які раніше судимі за кримінальні правопорушення, а також особистим знайомство зі свідками у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
В задоволені клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 , відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.
В задоволені клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор на 60 днів, до 27 травня 2022 року.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ Одеський Слідчий Ізолятор на 60 днів, до 27 травня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 01.04.2022 р. о 09.50 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3