Справа № 133/550/21
Провадження №11-кп/801/450/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке вне6сені до ЄРДР 02.01.2021 за №0000001,
якою залишено без задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 28.03.2022 по 26.05.2022 включно, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Трояни Кілійського району, Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, перебуває в цивільному шлюбі, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-згідно вироку Козятинського районного суду Вінницької області від 25.08.2009р. за ст.185 ч.1 КК України на 100 годин громадських робіт;
-згідно вироку Козятинського районного суду Вінницької області від 07.04.2011р. за ст.185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 2 роки;
-згідно вироку Козятинського районного суду Вінницької області від 02.04.2012р. за ст. ст.185 ч.3, 71 КК України на 5 роки позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 18.11.2016 р. по відбуттю строку покарання,
-згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва 04.01.2017р. за ч.2 ст.186, ч.5 ст.72 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
- який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.125 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться вказаний обвинувальний акт.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08.02.2022 у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04.04.2022 включно.

У судовому засіданні 28.03.2022 від прокурора Козятинського відділу Хмільницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою закінчується, однак не вбачається за можливе, що судовий розгляд буде завершений до закінчення такого строку.

Мотивуючи клопотання, прокурор посилалася на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.01.2021 близько 22:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку по АДРЕСА_3 , під час розпиття спиртних напоїв разом з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю усвідомлюючи протизаконність та протиправність своїх злочинних дій, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, виконуючи свої злочинні дії, на грунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_7 наніс декілька ударів кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_9 , в результаті чого останній впав на підлогу та ОСОБА_7 , не зупиняючись на вчиненому наніс ще декілька дарів ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку судово-медичного експерта No1 від 14.01.2021, у ОСОБА_9 виявлено ушкодження: по синцю в очних ділянках, по синцю в ділянці правого плечового суглобу та в ділянці правого плеча, садна на обличчі (3), садна в ділянці лівої вушної раковини (2), садна в ділянці лівого передпліччя (4), які небезпечними для життя в момент заподіяння не були, мали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше, як шість днів, за цим критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Крім цього, 01.01.2021 близько 23:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 поряд із домоволодінням по АДРЕСА_3 , повністю усвідомлюючи протизаконність та протиправність своїх злочинних дій, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю АДРЕСА_3 , який йшов попереду них, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, виконуючи свої злочинні дії, на грунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_10 наніс ОСОБА_11 один удар ногою в область спини, від якого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, виконуючи свої злочинні дії, наніс біля 3-4 ударів кулаком в область обличчя ОСОБА_11 та в подальшому ОСОБА_10 кулаком наніс ще декілька ударів ОСОБА_11 в область обличчя. Далі ОСОБА_10 взяв ОСОБА_11 за ногу та поволік в напрямку автобусної зупинки, яка знаходиться неподалік, однак враховуючи опір тіла ОСОБА_11 , потім взяв його за одяг та верхню частину тулуба та затягнув за автобусну зупинку, де ще наніс ОСОБА_11 біля 3-4 ударів кулаками в область обличчя, залишивши його, де в подальшому останній від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 9 від 04.02.2021, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлена поєднана травма голови: синці, садна, рани на обличчі, крововиливи в сполучні оболонки лівого ока, на слизових оболонках губ та лівої щоки, крововиливи в м`які тканини голови в лівій тім`яно-скроневій ділянці, в правій скроневій ділянці, над півкулями та навколо стовбуру мозку, крововиливи в речовину головного мозку, перелом кісток спинки носа з пошкодженнями судин. Дана травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осію, що спричинило смерть потерпілого.
Козятинським міськрайонним судом Вінницької області відносно ОСОБА_7 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в умисному легкому тілесному ушкодженні та його вина у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування. Наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 повністю інкримінованих правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які містяться у кримінальному провадженні.
Термін утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою спливає, у зв`язку з чим є необхідним та доцільним вирішити питання, щодо продовження строку його утримання під вартою, без зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, на більш м`який.
При цьому прокурор вказав, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких раніше була встановлена, існують, вони не зменшились, а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою запобігання ризикам переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі шляхом негативного впливу на свідків, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Подане клопотання прокурор підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. ОСОБА_7 , посилаючись на ст. 616 КПК України, просили скасувати запобіжний захід з метою подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Вказують, що ОСОБА_12 зобов`язується невідкладно після прийняття рішення судом про недоцільність продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (якщо таке буде прийняте судом) прибути до військомату. Зазначав, що має сімейні стосунки з ОСОБА_13 (хоча шлюб не зареєстрований), від спільного проживання із якою у них народився син ОСОБА_14 ; він має постійне місце проживання; при цьому посилається на раніше надані докази, які долучено до матеріалів справи. Заперечував щодо доводів прокурора про його антигромадську поведінку, посилаючись на відсутність відповідних відомостей щодо його негативної поведінки з боку правоохоронних органів та сільської ради.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року клопотання ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою - залишено без задоволення.

Клопотання прокурора Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 28.03.2022 по 26.05.2022 включно.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.01.2021, яка була постановлена слідчим суддею, був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обґрунтованість підозри була встановлена слідчим суддею при постановленні вказаної ухвали. 26.02.2021 до суду був направлений обвинувальний акт щодо вказаної особи. У подальшому строк тримання під вартою неодноразово продовжувався судом. Тому, при розгляді поданого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою суд вважав доведеною таку обставину, як обґрунтованість підозри.

Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину (ч. 2 ст. 121 КК) із застосуванням насильства, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Вважав, що ризик переховування щодо ОСОБА_7 , який був доведений раніше, продовжує існувати і він не зменшився, оскільки суворість покарання в сукупності з обставинами, що характеризують особу ОСОБА_7 , відсутності місця роботи та соціальних зв`язків, притягнення до кримінальної відповідальності у минулому вказують на можливість його переховування. При цьому суд не вбачав за можливе встановити наявність стійких соціальних зв`язків ОСОБА_7 , оскільки суду не було надано належних доказів.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, який був встановлений на підставі характеризуючих даних щодо особи ОСОБА_7 та на основі фактів його неодноразових притягнень до кримінальної відповідальності, відбування реальної міри покарання, в сукупності, також не зник і не зменшився, оскільки обставини, що його доводять, не змінились.

Ризик щодо незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків досі існує, оскільки не усі свідки допитані у справі, а ОСОБА_7 , будучи обізнаним про їх місцезнаходження, може вчиняти дії, спрямовані на зміну їх показів; такий ризик, хоча вже допитано трьох свідків, продовжує існувати. Тому на думку суду, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою цього не забезпечить.

Також суд першої інстанції не брав до уваги доводи обвинуваченого про його бажання вступити до лав Збройних Сил України, як підставу для зміни запобіжного заходу, оскільки вирішення такого питання, що пов`язане та обумовлене триманням обвинуваченого під вартою має вирішуватись при дотриманні визначеної законом процедури. Відповідне клопотання має бути спрямоване прокурору, який, використовуючи свої дискреційні повноваження, у подальшому прийматиме рішення про можливість направлення клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суду. Тобто, безпосереднє звернення обвинуваченого до суду з таким клопотанням КПК України не передбачене.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.03.2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з тримання під вартою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, у зв`язку з чим є незаконною. Вважає, що клопотання прокурора є необґрунтованим. А ризики не наведеними належними та допустимими доказами, на що суд уваги не звернув та формально розглянув клопотання. Звернув увагу суду на те, що на час розгляду клопотання потерпілі та більша частина свідків уже допитані, інші свідки, які є свідками зі сторони обвинувачення, з незалежних від обвинуваченого причин в судові засідання не з`являються та виходячи з наявного в Україні воєнного стану, не прибудуть в судове засідання і місце перебування їх не відоме. Судом першої інстанції в ході судового розгляду належним чином не було прийнято до уваги те, що він має постійне місце проживання, наявність стійких соціальних зв`язків, зокрема сім`ї та малолітньої дитини. Вчиняти інше кримінальне правопорушення ОСОБА_7 не збирається, просив суд та прокурора надати йому можливість проходити військову службу в рядах ЗСУ та боронити Батьківщину від російських загарбників. Також сторона захисту вважає жодним чином не обґрунтованим та недоведеним стороною обвинувачення, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризикам. На переконання захисту ризик відповідно до ст.177 КПК України щодо ОСОБА_7 на стадії розгляду справи судом по сутті, відсутні.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Додала, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, наявність яких раніше була встановлена судом, існують, вони не зменшились, а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою запобігання ризикам переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі шляхом негативного впливу на свідків, які судом іще не допитані та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, враховуючи негативну характеристику ОСОБА_7 , відсутність постійного місця роботи, відсутність стійких соціальних зв`язків та притягнення останнього до кримінальної відповідальності у минулому, вказують на можливість його переховування від суду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо наявності на його думку підстав для скасування ухвали суду щодо продовженого відносно його підзахисного судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, один з яких (ч.2 ст.121 КК) є умисним тяжким злочином поєднаним з насильством, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання за їх вчинення як реально, так і з іспитовим строком не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи,наявність негативної характеристики за місцем проживання, вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця реєстрації та проживання на території Вінницької області, цивільної дружини та її малолітньої дитини, сприяння у встановленні об`єктивних ознак злочинів, громадянська позиція обвинуваченого обороняти Батьківщину від російських загарбників, про що зазначив захисник у свої апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Не знайшло також свого підтвердження в ході апеляційного розгляду твердження захисника, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є спільною дитиною від перебування ним в цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , оскільки в наявному в матеріалах судового провадження свідоцтві про народження дитини батьком записано ОСОБА_15 . Також за місцем реєстрації ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до наданого захисником суду витягу від 10.01.2022 за №1 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вказано лише ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , відомості щодо реєстрації малолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за вказаною адресою відсутні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначені як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні обвинуваченим та його захисником обставини існували і на момент інкримінованих йому злочинів у даному кримінальному провадженні та жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.
Продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Встановлено, що востаннє за рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.06.2019 ОСОБА_7 05.07.2019 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково строком на 1 рік 5 місяців 21 день, проте, це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів.
Апеляційний суд зважає на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім кримінального правопорушення з урахуванням характеру насильницьких протиправних дій, вчинених групою осіб, що спричинили смерть потерпілого, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання за їх вчинення як реально, так і з іспитовим строком, відсутність постійного місця роботи,негативної характеристики за місцем проживання, зловживання останнім спиртними напоями, а тому вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду вкотре знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції щодо продовження судового слідства у вказаному кримінальному провадженні, необхідність допиту свідків, які іще судом допитані не були та дослідженні письмових доказів.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 28.03.2022 по 26.05.2022 включно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121, ч.1 ст.125КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4