УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 216/8267/15-к

провадження № 51-2431 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2022 року,
встановив:
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 10 січня 2022 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
засуджено за ч. ч. 2, 3 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 22 лютого 2022 року, зарахувавши у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 17 травня 2019 року по 10 липня 2019 року та з 14 січня 2022 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_4 16 липня 2015 року, приблизно о 19.00 годині, повторно, діючи, з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обертання його на власну користь, шляхом вільного доступу з території домоволодіння АДРЕСА_2 таємно викрав майно, належне ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон «Lenоvо S 580» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 3600 грн. Привласнивши таємно викрадене майно, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдав потерпілій ОСОБА_5 майнового збитку на вказану суму.
Окрім того, ОСОБА_4 , 21 вересня 2015 року, у вечірній час доби, повторно, діючи з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обертання його на власну користь, шляхом вільного доступу з території домоволодіння АДРЕСА_3 таємно викрав різне майно, належне ОСОБА_6 , на загальну суму 1900 грн. Привласнивши таємно викрадене майно, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_6 майнового збитку на вказану суму.
Окрім того, ОСОБА_4 , вночі 31 липня 2015 року повторно, діючи з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обертання його на власну користь, шляхом вільного доступу через незамкнені двері проник до приміщення буд. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав різне майно, належне ОСОБА_7 , на загальну суму 4 000 грн. Привласнивши таємно викрадене майно, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдав потерпілій ОСОБА_7 майнового збитку на вказану суму.
Окрім того, ОСОБА_4 04 вересня 2015 року, у денний час доби, повторно, діючи з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обертання його на власну користь, шляхом розбиття скла вікна через віконний отвір проник до приміщення буд. АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав різне майно, належне ОСОБА_8 , на загальну суму 25 299 грн. Привласнивши таємно викрадене майно, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдав потерпілій ОСОБА_8 майнового збитку на вказану суму.
Окрім того, ОСОБА_4 , 14 вересня 2015 року приблизно о 14.30 годині, повторно, діючи з корисливих мотивів та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обертання його на власну користь, знаходячись поблизу магазину «Економ клас» по вул. Лермонтова, 18 Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, діючи відкрито та усвідомлюючи, що його дії є явними, шляхом ривку з шиї ОСОБА_9 відкрито викрав належний їй золотий ланцюжок вагою 15 грн 585 проби вартістю 8000 грн з золотим хрестиком вагою 4 г 585 проби вартістю 2 000 грн. Привласнивши відкрито викрадений ланцюжок з хрестиком, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдав потерпілій ОСОБА_9 майнового збитку на загальну суму 10 000 грн.
Крім того, ОСОБА_4 21 лютого 2019 року приблизно 07.00 годині, діючи повторно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна та обернення його на власну користь з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прибув до квартири АДРЕСА_5 , де шляхом пошкодження вікна даної квартири проник до її приміщення. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , знаходячись у вказаній квартирі, де реалізуючи свій злочинний умисел та єдину мету спрямовану на викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер, та за ним ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю потерпілої та свідків, таємно викрав різне майно на загальну суму 1 250 грн. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_4 29 липня 2020 року, приблизно о 13.45 годин, знаходився поблизу магазину «Сільпо», який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, площа Визволення 1-К, де розмовляв з малознайомим ОСОБА_11 . В ході розмови потерпілий ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_4 про те, що у нього сіла батарея в мобільному телефоні та в цей час у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_11 . Зловживаючи довірою останнього, шляхом обману, діючи повторно та переслідуючи корисливу мету під вигаданим приводом поставити мобільний телефон заряджатися, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_11 передати належний йому мобільний телефон «HUAWEIY5», заздалегідь не збираючись повертати його власникові, тим самим обманюючи його. ОСОБА_12 , будучи впевнений в доброчесності намірів останнього, передав ОСОБА_4 належний йому мобільний телефон. Заволодівши даним мобільним телефоном, ОСОБА_4 привласнив його та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 1 990 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_4 задоволено частково.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року щодо ОСОБА_4 - змінено.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 22 лютого 2022 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2020 року по 13 січня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 19 травня 2017 року по 30 березня 2018 року, з 17 травня 2019 року по 10 липня 2019 року та з 14 січня 2022 року по 28 червня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанцій щодо нього у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що судами не в повній мірі враховано висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року щодо застосування норм права при зарахуванні йому у строк відбування покарання строку попереднього увязнення із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року). Крім того, засуджений також зазначає, що суд безпідставно всупереч вимог ч. 4 ст. 70 КК України не зарахував йому у строк відбування покарання відбутий строк за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2016 року за ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року). Тому засуджений просить зарахувати йому у строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 26 вересня 2020 року по 13 січня 2022 року згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі та відбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2016 року з 23 вересня 2015 року по 28 грудня 2016 року та з 29 грудня 2016 року по 18 травня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність є необгрунтованними, виходячи з наступного.
Частиною 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вищевказаний Закон застосовувався до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким невідбуто повністю.
Законом України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у редакції, яка передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Як убачається із копій судових рішень, судом першої інстанції ОСОБА_4 зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 17 травня 2019 року по 10 липня 2019 року та з 14 січня 2022 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу сторони захисту в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України, та змінено вирок суду першої інстанції.
Зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2020 року по 13 січня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 19 травня 2017 року по 30 березня 2018 року, з 17 травня 2019 року по 10 липня 2019 року та з 14 січня 2022 року по 28 червня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як встановлено судом, вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року ОСОБА_14 було засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 10 січня 2022 року, зарахувавши у строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком від 07 жовтня 2021 року з 26 вересня 2020 року по 09 січня 2022 року включно.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року року ОСОБА_14 було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 26 вересня 2020 року.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року ОСОБА_14 було засуджено за ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 26 вересня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року змінено, дії ОСОБА_14 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці. В решті вирок залишено без змін.

При цьому як встановлено судом, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року доручено начальнику ДУ Софіївська виправна колонія №45 етапувати ОСОБА_4 до ДУ Криворізька установа виконання покарань №3 для розгляду цього кримінального провадження та обвинувачений на виконання вказаної ухвали прибув до установи 19 травня 2017 року та вибув 30 березня 2018 року по відбуттю строку покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року до ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а ухвалою суду від 10 липня 2019 року обвинуваченому змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Як зазначено апеляційним судом, згідно листа ДУ Криворізька установа виконання покарань №3 ОСОБА_4 був затриманий 26 вересня 2020 року на виконання вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року та відповідно до ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року ОСОБА_4 тимчасово залишений у вищевказаній установі виконання покарань для розгляду цього провадження.
Апеляційний суд, з посиланням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17; провадження №13-31кс18) взяв до уваги те, що судом першої інстанції безпідставно не зараховано строк попереднього ув`язнення, який врахований вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року, а саме, з 26 вересня 2020 року до 09 січня 2022 року включно, а також перебування ОСОБА_4 в ДУ Криворізька установа виконання покарань №3 з 19 травня 2017 року по 30 березня 2018 року для розгляду цього кримінального провадження, та зарахував ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення, який зазначений у вироку від 10 січня 2022 року, а саме, з 26 вересня 2020 року, однак не по 09 січня 2022 року, а по 13 січня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, оскільки вказаний вирок на 13 січня 2022 року не набрав законної сили, а також з 19 травня 2017 року по 30 березня 2018 року, з 17 травня 2019 року по 10 липня 2019 року та з 14 січня 2022 року по 28 червня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в редакції Закону № 838-VIII, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України вирок суду був змінений в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків суду апеляційної інстанції немає, зокрема, і щодо зарахування у строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 26 вересня 2020 року по 13 січня 2022 року із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі, враховуючи наступне.

Як убачається із ухвали апеляційного суду, згідно листа ДУ Криворізька установа виконання покарань №3 ОСОБА_4 був затриманий 26 вересня 2020 року на виконання вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року та відповідно до ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року ОСОБА_4 тимчасово залишений в вищевказаній установі виконання покарань для розгляду цього провадження.
При цьому, вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року ОСОБА_14 було засуджено за ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці та строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 26 вересня 2020 року. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року доручено начальнику ДУ Софіївська виправна колонія №45 етапувати ОСОБА_4 до ДУ Криворізька установа виконання покарань №3 для розгляду цього кримінального провадження.

Таким чином, 26 вересня 2020 року ОСОБА_4 було затримано не для забезпечення заходів вказаного кримінального провадження, а для відбуття покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року.
При цьому доводи засудженого про необхідність зарахування в строк покарання відбутої частини покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 грудня 2016 року з 23 вересня 2015 року по 28 грудня 2016 року та з 29 грудня 2016 року по 18 травня 2017 року із застосусванням ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року)також є безпідставними.
Попереднє ув`язнення у вказаний період до ОСОБА_4 було застосовано в межах іншого кримінального провадження, за результатами розгляду якого постановлено обвинувальний вирок.
Таким чином, не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
Аналізуючи вищенаведене, перебування засудженого в установі попереднього ув`язнення в іншому кримінальному провадженні, не є підставою для зарахування йому зазначеного строку як попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України у межах кримінального провадження, що переглядається.
Таким чином, апеляційний суд при винесенні рішення діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з якими необхідно було б змінити чи скасувати оскаржувані судові рішення, у провадженні не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3