Справа № 136/1113/22
провадження №1-кп/136/81/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному порядку кримінальне провадження за №0000079 від 01.08.2022 року відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хороша, Липовецького району, Вінницької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022 за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт, покарання частково не відбуте,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.3 ст.40 КВК України ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є: систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, які були вчинені після письмового попередження; невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Поряд з цим ОСОБА_2 , будучи засудженим вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт, ухилився від відбування призначеного покарання за наступних обставин. Так, 22.06.2022 до Вінницького районного сектору №3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, надійшов вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022, згідно якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 150 годин громадських робіт, та на підставі даного вироку відносно засудженого заведено особову справу №6/2022. Так, 11.07.2022 ОСОБА_2 з`явився до Вінницького районного сектору №3, де йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, також його попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 389 КК України він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Цього ж дня ОСОБА_2 видано направлення до Липовецької міської ради, для відпрацювання 150 годин громадських робіт. На підставі направлення виданого Вінницьким районним сектором №3 Липовецькою міською радою видано розпорядження за №119-р від 12.07.2022 про прийняття ОСОБА_2 до виконання покарання у виді громадських робіт, та графік запланованих робіт ОСОБА_2 , на липень місяць 2022 року. Однак, згідно табелю виходу на роботу, ОСОБА_2 20.07.2022, 21.07.2022, 22.07.2022 на відбування громадських робіт згідно графіку робіт не з`являвся та до виконання запланованих робіт не приступив без поважних на то причин, про причини своєї неявки не повідомив. В зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 40 КВК України, 25.07.2022, за допущені порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, а саме тричі не вийшов на громадські роботи без поважних на то причин, Вінницьким районним сектором №3 ОСОБА_2 , було винесено застереження у виді письмового попередження, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України. Однак, ОСОБА_2 достовірно знаючи, що йому необхідно відбути покарання 25.07.2022 та 26.07.2022 на відбування громадських робіт згідно графіку робіт не з`являвся та до виконання запланованих робіт не приступив без поважних на то причин, про причини своєї неявки не повідомив. Отже, ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, маючи реальну можливість виконувати визначені йому судом години громадських робіт, виконав їх частково. Тобто, ОСОБА_2 , без поважних на те причин не з`явився на відпрацювання громадських робіт не надавши при цьому жодного документального підтвердження поважності причин неявки. Таким чином, ОСОБА_2 , достовірно знаючи, що йому необхідно відбути покарання, призначене вироком Липовецького районного суду від 19.05.2022 у виді 150 годин громадських робіт ухилився 20.07.2022, 21.07.2022, 22.07.2022, 25.07.2022, 26.07.2022, від відбування громадських робіт та відпрацював лише 36 години із встановлених вироком суду 150 годин громадських робіт. Причинами невиходу на відбування громадських робіт стала зайнятість особистими справами та небажанням виконувати вказане рішення суду.

Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_3 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В силу положень ст.92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Суд, оцінивши кожен доказ із погляду належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше судимий вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022 за ч.1 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт, не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст.50 КК України, мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який офіційно ніде не працює та не має стабільного джерела доходу.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді арешту на мінімальний строк, тобто на 1 (один) місяць, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Обвинувачений ОСОБА_2 був засуджений вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2022 за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 21.06.2022. Обвинувачений ОСОБА_2 вказане покарання відбув частково, а саме відпрацював лише 36 годин з призначених 150. Тобто не відбутими та не відпрацьованими залишились 114 годин громадських робіт.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним, у відповідності до частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 112 годин громадських робіт, які згідно з п.4 ч.1 ст.72 КК України при переведенні та складанні покарань дорівнюють 14 дням арешту з розрахунку, що одному дню арешту відповідають восім годин громадських робіт та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 1 місяця 14 днів арешту. На думку суду, вказане покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначення ОСОБА_2 більш суворого покарання суд вважає недоцільним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ч.2 ст.389 КК України, ст.ст. 100, 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 19 травня 2022 року у виді 112 годин громадських робіт, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.72 КК України відповідає 14 дням арешту, та остаточно призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 1 (одного) місяця 14 (чотирнадцяти) днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня його фактичного затримання після вступу вироку у законну силу.

Речовий доказ: особову справу № 6/2022 на засудженого ОСОБА_2 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили повернути до Вінницького районного сектору №3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1