ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/5673/21 Номер провадження 11-кп/814/1147/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Московського районного суду м. Харків від 16 лютого 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2021 року за №0000213, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 16 квітня 2022 року, обвинуваченого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Даг-Арахло Дманіського р-ну Грузія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_10 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

Приймаючи таке рішення шодо ОСОБА_9 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, конкретні обставини, тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, визначене за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого й неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харків від 16 лютого 2022 року та обрати ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має на утриманні дитину, визнає в повному обсязі цивільний позов і тривалий час знаходиться під вартою, а тяжкість обвинувачення сама по собі не є підставою для продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та прокурора щодо апеляційної скарги, водночас прокурор підтвердив, що на даний час іншим судовим рішення місцевого суду ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_10 ніким з учасників судового провадження не оскаржувається, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146 КК України - незаконного позбавленні волі та викрадення людини, вчинених з корисливих мотивів, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, організованою групою; ч.4 ст.189 КК України вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами та обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб (вимагання), поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненого організованою групою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, які, виходячи з їх обставин і характеру, мають високу суспільну небезпеку, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі за ч.3 ст.146 КК України та від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна за ч.4 ст.189 КК України, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, утриманців, роботи чи інших законних джерел доходу, посередньо характеризується в установі попереднього ув`язнення.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що, задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою ОСОБА_9 , а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, через це доводи апеляційної скарги в цій частині також є неспроможними.
Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому тяжкого та особливо тяжкого злочинів, що мають виняткову, надзвичайно високу суспільну небезпеку, та дані про особу ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд уважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження його прав перебувати на волі.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом такі, що не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини, визначені ст. 178 КПК України, місцевий суд на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначив розмір застави ОСОБА_9 .

Тому зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Одночасно слід зазначити, що провадження за апеляційною скаргою захисника, в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу Московського районного суду м. Харків від 16 лютого 2022 року, за якою обвинуваченому продовжено запобіжний захід до 16 квітня 2022 року, надійшло та розподілено колегії суддів Полтавського апеляційного суду 24 травня 2022 року. Наразі ж у даному кримінальному провадженні за іншим рішенням першої судової інстанції застосовано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Таким чином, на час надходження матеріалів провадження закінчився строк дії оскаржуваної ухвали та вона втратила свою актуальність у розумінні положень Глави 18 КПК України з незалежних від суду апеляційної інстанції причин.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду м. Харків від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4