Справа № 307/2213/20
Провадження № 1-кп/307/765/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальне провадження, про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має шість неповнолітніх дітей, працюючого лікарем ортопедом-травматологом Комунального некомерційного підприємства «Дубівська лікарня» Дубівської селищної ради , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, працюючи з 6 лютого 2003 року, згідно наказу Дубівської районної лікарні №2 від 5 лютого 2003 року за №13, на посаді лікаря ортопеда-травматолога, маючи освіту за спеціальністю «лікар» відповідно до диплому Ужгородського національного університету та кваліфікацію «ортопед-травматолог», пройшовши курси підвищення кваліфікації та отримавши першу кваліфікаційну категорію, згідно наказу №38-к від 27.02.2018 року, будучи зобов`язаним, на підставі ст.ст. 52, 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», в редакції від 01.01.2016 року, надавати медичну допомогу у повному обсязі хворому, який знаходиться в критичному для життя стані; надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу; безплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях, 28 серпня 2017 року, близько 11 год. 40 хв., перебуваючи на робочу місці, був викликаний для надання медичної допомоги ОСОБА_7 , 1938 року народження, яку доставлено каретою швидкої медичної допомоги до Дубівської лікарні №2 як постраждалу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зі скаргами на біль в правій половині тазу, правому стегну та гомілці. Хворій було проведено рентгенологічне обстеження кісток тазу і діагностовано перелом лобкової кістки зліва без зміщення. При цьому, ОСОБА_5 , всупереч п.п.3.5, 3.6, 3.8, 3.9 Посадової інструкції лікаря ортопеда-травматолога, затвердженої головним лікарем Комунальної установи «Дубівська районна лікарня №2» від 16.02.2017 року, будучи зобов`язаним, серед іншого, самостійно вести амбулаторний (поліклінічний) прийом хворих; своєчасно проводити необхідне обстеження хворого та у разі потреби направляти на консультацію до інших спеціалістів; надавати ургентну допомогу при травмі; здійснювати повний обсяг амбулаторного лікування та диспансерного нагляду; вести амбулаторну документацію, видавати листки тимчасової непрацездатності, сигнальну документацію; направляти хворих на ЛКК та МСЕК; направляти хворих на стаціонарне лікування, у порушення п.5.2 Примірного положення про лікаря ортопеда-травматолога лікувально-профілактичного закладу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.03.1994 року за №41, в частині обов`язку своєчасно проводити необхідне обстеження хворого та у разі потреби направляти на консультацію до інших спеціалістів; надавати ургентну допомогу при травмі; направляти хворих на стаціонарне лікування, маючи реальну можливість належним чином виконати свої обов`язки, зокрема, перебуваючи у медичному закладі, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для проведення лікування, провівши медичний огляд ОСОБА_7 , 1938 року народження, знаючи про ряд чинників, зокрема причину доставки постраждалої до лікувального закладу, наявності тілесних ушкоджень, а саме: перелому лобкової кістки зліва, не виявив загрозливих її життю явищ, допустивши у такий спосіб неналежне виконання своїх професійних обов`язків у реалізації ряду заходів, направлених на встановлення та дослідження об`єктивного стану хворої, внаслідок несумлінного ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки для потерпілої ОСОБА_7 , а саме її смерть. Зокрема, після огляду ОСОБА_7 , проведення рентгенологічного обстеження кісток тазу і діагностування перелому лобкової кістки зліва без зміщення, лікарем ОСОБА_5 не проведено подальше обстеження потерпілої, а навпаки, відпущено таку за межі медичного закладу та каретою швидкої медичної допомоги у супроводі сина ОСОБА_8 , доставлено за місцем проживання, де ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла. Смерть громадянки ОСОБА_7 насильницька і наступила від травматичного шоку, що розвинувся на фоні комбінованої травми голови, лівої половини грудної клітки та лівої половини тазу з множинними ушкодженнями кісток. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток основи черепа, що переходить зліва на кістки правої половини черепа з поодинокими крововиливами в товщу мозкової тканини, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в середній частині лобно-тім`яної області; прямі переломи 2. 3, 5, 6, 7, 8, 9 ребер зліва без пошкодження плеври та тканини легені; перелом горизонтальної вітки лонної кістки лівої половини тазу з масивною гематомою в ліву половину черевної стінки та м`які тканини лівої половини тазу. Ушкодження вкладаються в строк дорожньо-транспортної пригоди 28 серпня 2017 року та відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що привели до смерті потерпілої. Згідно обставин випадку, при доставці потерпілої ОСОБА_7 , до комунальної установи «Дубівська районна лікарня №2», лікар не виявив загрозливих її життю явищ. В силу тяжкості отриманих тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 , в послідуючому проявилися травми, небезпечні для життя ознаки травматичного шоку, а саме: набряк легень та набряк речовин головного мозку, які і привели до смерті потерпілої. Тому отримані потерпілою ушкодження є небезпечні для життя, але сумісні з життям і при наданні їй своєчасної медичної кваліфікованої допомоги, не виключно, що життя можна було б врятувати. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №58 від 25.06.2020 року смерть ОСОБА_7 1938 року народження, наступила внаслідок поєднаної тупої травми голови та тулуба, що продовжувалось переломом кісток основи черепу, крововиливами в товщу речовини головного мозку, множинними переломами ребер зліва, переломом лівої кістки зліва, підшкірними гематомами лівої половини тазу, множинними синцями задньо-бокової поверхні лівого тазо-бедреного суглобу, гематомою в ділянці реберної дуги на рівні 10-12 ребер зліва по задньо-підмишечній та лопатковій лініям, яка ускладнилась шоком, що і стало безпосередньою причиною її смерті та відповідають строку спричинення тілесних ушкоджень 28 серпня 2017 року. Відповідно, обстеження потерпілої ОСОБА_7 було проведено не у повному обсязі, і як наслідок діагноз був встановлений неповний, що не надало можливість виявити загрозливі для життя симптоми. Не виключена можливість, що при наданні потерпілій ОСОБА_7 , 1938 року народження, своєчасної належної кваліфікованої медичної допомоги, можна було б врятувати її життя, а тому, між наданням кваліфікованої медичної допомоги та настання смерті потерпілої ОСОБА_7 , є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Органом досудового розслідування ці дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст. 140 КК України як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину свою не визнав, подав суду клопотання, в якому просить кримінальне провадження щодо нього закрити та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши з цього приводу прокурора, інших учасників провадження, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 є раніше не судимий, свою вину не визнав, інкримінований йому злочин відносяться до нетяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і просить звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити щодо нього кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до пункту 2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, якщо з дня вчинення нею злочину минуло три роки.
В судовому засіданні встановлено, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, вже минуло більше трьох років та протягом даного періоду обвинувачений ОСОБА_5 не ухилявся від органів досудового розслідування або суду, нових злочинів не вчиняв.
За змістом ст..285 ч.1 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №552/5595/18, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.
Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і з часу вчинення злочину минуло понад трьох років та обвинувачений не ухилявся від органів досудового розслідування або суду і не вчинив нових злочинів, суд вважає. що є підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про його обвинувачення слід закрити.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат не має.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.284, 285, 286, 288 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

На підставі ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України,- закрити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальних витрат не має.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 12 травня 2022 року.

Головуючий: ОСОБА_1