СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-в/759/111/22
ун. № 761/99/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, засудженого 23.04.2019 р. вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,
про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку,

ВСТАНОВИВ:

Святошинський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся з вказаним поданням, у якому просить вирішити питання про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, посилаючись на те, що вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2019 р. набрав законної сили 24.05.2019 р., а строк його виконання у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України сплинув через два роки, а відтак правові перешкоди для звільнення засудженого відсутні.
Від прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 надійшло клопотання від 12.05.2022 р., у якому вона просить подання розглядати без її участі, а також зазначає, що подання підлягає задоволенню.
ОСОБА_3 про час та місце розгляду подання повідомлявся, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ч. 5 ст. 539 КПК України, суд вважає за можливе розглянути подання за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання.
Вивчивши подання та дослідивши матеріали особової справи № 14/2019, суд приходить до наступного висновку.
Судом з`ясовано, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2019 р., ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Відповідно до аб. 1 ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Ч. 3 та ч. 4 ст. 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.12.2015 р. у справі № 5-324кс15, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Таким чином, ст. 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
В свою чергу, у матеріалах подання та особовій справі № 14/2019 відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, та про вчинення ним нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, а відтак підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався, не встановлено.
Відповідно до положень ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що на даний час закінчились строки давності виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2019 р., факт ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання не встановлений, відомості про вчинення засудженим нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності відсутні, суд приходить до висновку, що подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2019 р., у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала суду може бути оскаржена через Святошинський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1