Справа № 367/551/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав в режимі відеоконференції клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Кримінальне провадження № 0001337 від 29.07.2019 перебуває на розгляді Ірпінського міського суду Київської області.
У відповідності до Розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ з Ірпінського міського суду Київської області змінено на Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.
05 квітня 2022 року прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 на підставі вищевказаного розпорядження Голови Верховного Суду звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були наявні під час обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які станом на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а саме: ризик переховування, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, а також знищення чи спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Зокрема, можливість переховування від суду прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду. Про існування ризику ухилення від суду вказує також і те, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник та намагався сховати сліди злочину. Крім того, ОСОБА_8 є жителем іншої області, який непрацевлаштований і не має джерел до існування. Незаконний вплив на потерпілу та свідків пояснює тим, що обвинувачений, знаючи їх місце проживання, матиме змогу впливати на них шляхом залякування з метою схиляння до зміни показань.
Зі змісту клопотання вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ухвали суду застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду від 08 лютого 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 08 квітня 2022 року.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні вказуючи, що ризики, зазначені прокурором відсутні, належним чином не обґрунтовані, жодних доказів на доведення існування таких ризиків прокурором не надано, просив відмовити у задоволенні клопотання. Водночас, вважав, що запобіжний захід у виді домашнього арешту може в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши доводи клопотання та перевіривши матеріали, долучені до клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 194 КПК України визначено обставини, достатність доказів існування яких суд зобов`язаний встановити під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Крім того, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд перевіряє наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до вимог п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для справи та впливати на свідків чи потерпілого.
У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Здійснення судового провадження Ірпінським міським судом Київської області у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про достатність зібраних під час досудового розслідування доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення.
Як вбачається, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який законом про кримінальну відповідальність передбачено у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини суворість передбаченого покарання хоча і є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, а тому даний ризик слід оцінювати з урахуванням низки факторів, які можуть підтвердити його існування.
Оцінюючи наявність ризику переховування, судом враховано, що обвинувачений має місце проживання у Житомирській області, непрацевлаштований, а отже постійного джерела доходу він не має, є особою без конкретного роду занять, після вчинення злочину намагався переховуватись та скрити сліди злочину шляхом підпалу тіла жертви.
Судом також враховано відсутність даних на підтвердження сталих соціальних зв`язків.
Наявність інших факторів, які б могли стримати ризик переховування обвинуваченого від суду, в судовому засіданні не встановлено.
Натомість, встановлені судом фактори збільшують ризик ухилення обвинуваченого від суду настільки, що його неможливо відвернути.
Щодо ризику впливу на потерпілу та свідків, слід зазначити, наступне.
Клопотання прокурором до суду внесено згідно з Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». Законом України «Про внесення змін до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03 березня 2022 року, таке Розпорядження голови Верховного Суду є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Зважаючи на підстави внесення клопотання прокурором до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, враховуючи, що така підстава зумовлює також передачу кримінального провадження із суду, який здійснював судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , з огляду на те, що основною засадою кримінального провадження є безпосередність дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що наявними також є ризик впливу на потерпілу, свідків та потерпілу.
Разом з тим, наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання суду а ні у клопотанні, а ні в судовому засіданні прокурором не доведена.
Таким чином, у кримінальному провадженні залишаються актуальними заявлені прокурором ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілу, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні. Станом на даний час існуючі у кримінальному провадженні ризики не зменшились, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Виключність підстав для такого рішення є доведеною.
Підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого відсутні, а тому доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слід визнати непереконливими.

Отже, суд вважає, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та вважає, що його слід задовольнити, оскільки прокурор довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 на свободу.
Відповідно до п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вважає за необхідне визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 спричинив загибель людини.
Керуючись ст.ст.7, 9, 177, 182, 183, ч. 6 ст. 193, ст.ст.194, 331 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 07.04.2022 до 05.06.2022 включно.
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3