ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1413/22 Справа № 197/722/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 10 червня 2022 року включно.
Постановляючи своє рішення, суд мотивував його тим, що обвинувачений хоча і характеризується позитивно, працевлаштований, не одружений, однак обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, в Україні введено воєнний стан на 30 діб, за 30 км від місця проживання обвинуваченого знаходяться російські війська, ведуться бойові дії. Суд послався на практику ЄСПЛ, зокрема на те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, суд вважав за необхідне залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжити строк на 60 днів.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону, винесена всупереч практиці Європейського суду з прав людини та така, що порушує законні права обвинуваченого ОСОБА_8 ..
На думку адвоката судом в повній мірі не було враховано, що кримінальне провадження, в межах якого обвинувачується ОСОБА_8 , було внесене до ЄРДР ще 24.02.2020 року і лише 07.07.2020 року до нього було вперше у житті застосовано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, за яким останній бездоганно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки аж до 28.05.2021 року (момент взяття ОСОБА_8 під варту за нині скасованим вироком). Протягом майже 5-ти місяців з моменту настання подій, які інкримінуються обвинуваченому (з 24.02.2020 по 07.07.2020) ОСОБА_8 взагалі не перебував під дією жодного запобіжного заходу, при цьому продовжував працювати на посаді механіка з ремонту транспорту у ТОВ «ГОЛД ТЕРРА ПЛЮС», навчався на 3 курсі Автотранспортного коледжу, проживав за зареєстрованим місцем проживання разом з батьками, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має міцні соціальні зв`язки, від слідства чи суду за цей час не переховувася, на потерпілу чи свідків жодним чином не впливав, не намагався будь-яким чином зашкодити досудовому розслідуванню чи кримінальному провадженню в цілому та не вчинив будь-якого іншого злочину.
Звертає увагу на той факт, що ОСОБА_8 був змінений запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, не у зв`язку з настанням хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України чи з неналежною процесуальною поведінкою обвинуваченого, а виключно у зв`язку з винесенням 28.05.2021 року вироку відносно останнього.
Адвокат також зазначає, що ОСОБА_8 особисто подав заяву, у якій висловив бажання брати участь у бойових діях з оборони територіальної цілісності України, роти російської агресії, мотивуючи це тим, що він є досвідченим механіком з ремонту автотехніки.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 , кожен окремо підтримали вимоги апеляційної скарги адвоката та просили ухвали суду скасувати, постановити нову, якою обрати запобіжний захід відносно підозрюваного у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
В провадженні Широківського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000072, яке внесене до ЄРДР 24.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Апеляційним переглядом встановлено, що вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Обрано запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання законної сили у вигляді тримання під вартою, взято під варту в залі суду.
В послідуючому, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року ухвалений щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Запобіжний захід було залишено у вигляді тримання під вартою строком до 10.02.2022 року, включно.
Колегія суддів звертає увагу, на те, що обвинуваченому ОСОБА_8 був змінений запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, не у зв`язку з настанням ризику або ризиків, передбачених ст. 177 КПК України чи з неналежною процесуальною поведінкою обвинуваченого, а виключно у зв`язку з винесенням 28.05.2021 року вироку відносно останнього, який був скасований та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та які повинен врахувати та виконати суд першої інстанції при новому судовому розгляді.
Таким чином, ОСОБА_8 утримується під вартою з 28.05.2021 року, і строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався.
Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що розглядаючи можливість продовження строку тримання під вартою застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, зазначив, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, на думку суду повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.
При цьому, суд першої інстанції зазначив на відсутність, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, фактів втечі обвинуваченого, чи впливу на свідків, що на думку суду, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.
Відповідно до вимог ст. ст. 176, 178, 183 КПК України, визначено що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не були дотримані в повному обсязі.
Продовживши обвинуваченому ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід, судом не було з`ясовано та не наведено переконливих аргументів, на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.
Колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
При продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено лише про тяжкість інкримінованого обвинувачення, яка в даному випадку не може бути самостійною підставою для продовження найсуворішого виду запобіжного заходу, та у зв`язку з тим, що раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ним не було порушено, а обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише за вироком суду, який був скасований.
Окрім того, зазначена судом першої інстанції можливість настання ризику, передбаченого ст.177 КПК України, не має доведеного обґрунтування, яка б також не може свідчити про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на положеннях ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції, яка визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Слід зазначити, що рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справ «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченого у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримана і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (рішення Суду у справ «Вемгофф проти Німеччини).
В рішенні ЕСПЛ у справі Ходарковський проти Росії зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки якщо обов`язок, передбачений законом, не може бути виконано більш м`якими засобами. Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ проти сполученого Королівства).
В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Зазначене є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.
Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1, ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Апеляційний суд зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для подальшого здійснення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого даний запобіжний захід був застосований лише у зв`язку з винесеним вироком від 28 травня 2021 року. Тобто обвинувачений перебуває під вартою майже протягом майже року. У зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не співмірним меті заходу.
Під час вирішення питання продовження строків тримання під вартою не було забезпечено виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур Глави 18 КПК України, внаслідок чого судове рішення не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.
Не маючи в своєму розпорядженні будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого з-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння їм шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для довготривалого утримання його під вартою.
Суд звертає увагу на рішення у справі Єлоєв проти України від 06 листопада 2008 року, відповідно до якого зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.
Вищевказане, в свою чергу, порушує принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для продовження застосування виключного запобіжного заходу.
З урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується, а також особи ОСОБА_8 , який офіційно працював, та за місцем роботи, мешкання характеризується виключно позитивно, має постійне місце мешкання з матір`ю, а також те, що ОСОБА_8 має реальне бажання взяти участь в обороні територіальної цілісності України, є призовником до висновку військово-лікарської комісії та є придатним до військової служби, колегія суддів приходить до висновку про реальну наявність підстав для застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та виконанням завдань кримінального провадження.
Отже, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити.
Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Клопотання адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням згідно ч.5 ст.194 КПК України наступних обов`язків:
1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;
2) з`являтися за викликами до суду;
3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, за наявності, паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_8 , що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.179 КПК України).
Строк дії ухвали в частині покладених обов`язків встановити до 10 червня 2022 року, включно.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на процесуального керівника.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4