Справа № 616/801/21
Номер провадження 1-і/948/24/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2022 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка клопотання прокурора Шевченківського відділу Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000927 від 27.09.2021 р. про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, військовозобов`язаного (зі слів), згідно зі ст.89 КК України раніше не судимого, має на утримані малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (зі слів),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
в с т а н о в и в :

на розгляді Вовчанського районного суду Харківської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022р, який діє і натепер.

Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду № 2/0/0-22 від 08.03.2022р. змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, зокрема: Машівському районному суду Полтавської області визначена підсудність справ Вовчанського районного суду Харківської області.
01.09.2022 р. прокурор звернулася з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України. Також вважає, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу та просить не визначати розмір застави на підставі п. 2 ч.4 ст. 184 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, яка клопотання підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обгрунтованість підозри та ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати, захисника, яка заперечувала проти клопотання, з огляду на недоведеність прокурором вказаних у ньому обставин, та просила застосувати до обвинуваченого домашній арешт, обвинуваченого, який просив застосувати до нього домашній арешт та повідомив, що він зареєстрований в місті Харкові, де й зобов`язується перебувати під домашнім арештом, вину не визнає, на свідків впливати не буде, дослідивши документи кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке згідно зі статтею 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, тоді як санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Підозра ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовується матеріалами, які є в розпорядженні прокурора, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, пртоколом затримання особи.

Так, як видно з матеріалів клопотання, 27.09.2021р. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29.09.2021 відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк 60 днів, який в подальшому було продовжено ухвалами Великобурлуцького районного суду Харківської області.

17 березня 2022 року строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено на підставі положень частини шостої статті 615 КПК України до 17.05.2022.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено на шістдесят днів, тобто до 14 липня 2022 року та 11.07.2022 Машівський районний суд своєю ухвалою продовжив строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 на шістдесят днів, тобто до 08 вересня 2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів клопотання, існує наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які й на даний час продовжують існувати, зокрема, що обвинувачений з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, яке є особливо тяжким злочином і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років може переховуватися від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, більшість яких на даний час не допитані.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також є підтвердженим, враховуючі наявність обставин, які обґрунтовують обвинувачення про вчинення кримінального правопорушення, .

Крім цього, суд враховує особу обвинуваченого, місце проживання якого зареєстровано (та місце фактичного проживання) в населенному пункті, який перебуває на даний час під окупаціє росії, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не працює. Документів, які би підтвердили факт наявності в обвинуваченого зареєстрованого місця проживання в місті Харкові, суду не надано.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, підозра щодо якого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України є обґрунтованою, не має міцних соціальних зв`язків в місці проживання, зважаючи на необхідність запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та ризику впливу на свідків, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою терміном на 60 днів без права внесення застави, з огляду на підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке привело до загибелі людини.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Водночас судом не встановлено достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зокрема застосування домашнього арешту та особистого зобов`язання, про що заявив обвинувачений, не є можливим з огляду на те, що місце проживання ОСОБА_5 зареєстровано в смт Великий Бурлук, яке на даний час перебуває в окупації військами російської федерації. Застосувати до нього заставу також неможливо, оскільки він ніде офіційно не працює, стабільного доходу та майна для можливості внесення застави немає, осіб, які б могли за нього поручитися та заслуговували на довіру немає, що свідчить про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.11.2022 включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування домашнього арешту відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи та вручення обвинуваченому.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1