Справа № 203/889/21
Провадження № 1-кп/0203/366/2022
УХВАЛА
іменем України

21 вересня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002140 від 10.12.2020 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002140 від 10.12.2020 року, відносно ОСОБА_5 за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинуваченим під час іспитового строку вчинено кримінальні правопорушення, за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, у зв`язку з чим, останній може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 може впливати на потерпілих, свідків, він офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Також існує ризик знищення, схову або спотворення будь-яких з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування не встановлене місце знаходження всіх викрадених речей та цінностей. Прокурор наголосив, що передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшилися та не перестали існувати.
Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили замінити запобіжний захід на домашній арешт. Мотивували клопотання тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні, обвинувачений досить тривалий час знаходиться під вартою, суворість передбаченого покарання не може бути самодостатньою підставою для подальшого продовження запобіжного заходу, потерпілі та свідки вже допитані. Просили врахувати наявність в нього міцних соціальних зав`язків. Також, зазначили про невідповідність фактичних обставин справи пред`явленому обвинуваченню, оскільки вважають, що дії обвинуваченого повинні кваліфікуватись за ч.3 ст.186 КК України. Крім цього, вказали, що стан здоров`я ОСОБА_5 , який має діагноз «хронічний тромбофлебіт», значно погіршився та в умовах тримання під вартою він не отримує належної медичної допомоги.
Заслухавши заявлене клопотання, думку учасників провадження щодо нього, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
25 липня 2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, який спливає 22 вересня 2022 року, при цьому судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Враховуючи, що судом судовий розгляд не завершено, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому злочину.
На переконання суду ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, що були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу та встановлені судом відповідно до ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.07.2022 року, на даний час значно зменшилися, з урахуванням тривалого періоду тримання обвинуваченого в умовах несвободи з 12.12.2020 року, а також погіршення стану здоров`я обвинуваченого, який страждає на хронічний тромбофлебіт (а.п.132 т.1), є обмеженим в пересуванні у зв`язку з набряком та гострим запаленням правої нижньої кінцівки, про що свідчить характерний, явно виражений колір шкіряного покрову. При цьому судом враховано позитивну характеристику ОСОБА_5 з місця проживання (а.п.41 т.1), наявність в нього дружини (а.п.39 т.1), малолітньої дитини (а.п.40 т.1), що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.
Щодо ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що прокурором не доведено його наявність.
При вирішенні клопотання прокурора судом враховано практику Європейського суд з прав людини, який у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п. п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
В рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та Клоот проти Бельгії» зазначено: «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, враховуючи наведені фактичні обставини та дані про особу обвинуваченого, враховуючи тривалість перебування особи під вартою, суттєвого зменшення ризиків зі сплином часу, погіршення його стану здоров`я, наявність соціальних зв`язків ОСОБА_5 , суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є недоцільним та не є виправданим, у зв`язку з чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 відповідних обов`язків є достатнім запобіжним заходом, який зможе запобігти встановленим судом ризикам та забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178, 181, 194, 196 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком надання невідкладної медичної допомоги, строком на 2 (два) місяці, тобто до 21 листопада 2022 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:
?носити електронний засіб контролю;
?прибувати до суду за першою вимогою;
?не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу суду;
?повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
?утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими по даному кримінальному провадженню.
?здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду та доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Виконання ухвали покласти на ВП №6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Повний текст ухвали складено та оголошено 22 вересня 2022 року о 17.00 годині.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1