ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/306/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/76/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 11 березня 2022 р. у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2022 р.,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, почергово проживаючого за адресами: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 119650 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Строк дії ухвали становить 60 днів, і закінчується о 18 год. 00 хв. 13 квітня 2022 року.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000049 від 11 лютого 2022 року.

Вважає, що слідчий суддя виніс необґрунтоване та незаконне рішення щодо підозрюваного ОСОБА_7 , не в повному обсязі дослідив наявність підстав для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Зазначає, що, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчим суддею не взято до уваги те, що прокурором не долучено будь-яких доказів, які б вказували, що саме він вчинив дане кримінальне правопорушення. Стверджує, що ОСОБА_7 був затриманий на проїжджій частині і вже пізніше працівниками поліції утримувався на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 ; при обранні йому запобіжного заходу він неодноразово наголошував на незадовільному стані здоров`я. Однак суд не взяв до уваги дані факти та не надав можливості підозрюваному чи його захиснику долучити довідки про його стан здоров`я до матеріалів справи, що, в свою чергу, призвело до обрання запобіжного заходу без врахування цих даних.

Наголошує на тому, що як в клопотанні, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді вказується, що невідома особа таємно, шляхом пошкодження металопластикового вікна, проникла у будинок, звідки викрала гроші та золоті вироби, проте незрозумілим, залишається яким чином досудове розслідування прийшло до висновку, що саме золоті вироби та гроші, адже жодних доказів суду не було надано.

Звертає увагу на те, що розмір завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 є завищеним, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували реальну вартість викрадених речей.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, старшим слідчим СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11 лютого 2022 року біля 19 год 40 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував біля будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою АДРЕСА_2 . Під час цього у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, відкрив шляхом віджиму металопластикове вікно, через яке проник в середину приміщення вищевказаного будинку, де побачив золоту чоловічу печатку, золотий браслет на руку та гроші в сумі 100 фунтів стерлінгів, які вирішив вкрасти.

Надалі ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з метою особистого збагачення та з корисливих мотивів викрав вищевказані речі. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 20000 грн.

11.02.2022 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.02.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у житло.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного і надаючи оцінку матеріалам провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, рапортами помічника чергового СМ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 11.02.2022, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.02.2022, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 12.02.2022, протоколом огляду місця події від 11.02.2022, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11 лютого 2022, протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 12.02.2022.

Враховуючи вищезазначене, твердження апеляційної скарги підозрюваного, що прокурором не долучено будь-яких доказів його винуватості, є необґрунтованими.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя правильно врахував, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Надаючи оцінку можливості підозрюваному ОСОБА_7 переховуватися від слідства та суду, колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим до покарання у вигляді позбавлення волі, розуміє, що у разі доведення його вини йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років за санкцією ст. 3 ст. 185 КК України, а тому є достатньо підстав вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бекчієв проти Молдови від 04.10.2005 року зазначено, що ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, є пенсіонером, проживає періодично то в м. Кременець, то в м. Теребовля, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків і не унеможливлює існування ризику переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок чужого майна і відбував покарання у вигляді позбавлення волі, а також те, що на даний час Чортківським районним судом слухається кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні майнового злочину, що підтверджується відомостями, які містяться в довідці про судимість №7-12022022/61015. Однак підозрюваний належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив умисний корисливий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України. Вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_7 схильний до вчинення злочинів і може продовжити злочинну діяльність, а це є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що доведеним є і ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, який полягає у процедурі отримання свідчень від осіб, які є потерпілими, свідками, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, його репутацію і попереднє кримінальне минуле, спосіб життя, майновий стан і відсутність офіційного місця роботи, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування по даній конкретній справі з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, - підстав для застосування до ОСОБА_7 іншого, не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов вірного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави в сумі 119650 грн.

Матеріали провадження не містять даних, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких підозрюваний просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 309, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2022 р. про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 119650 грн. з покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ __________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3