Справа № 317/2001/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Вакуленко А.О.,

розглянувши в судовому засіданні Державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України про приведення у відповідність вироків відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення дати початку строку,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання ДУ «БВК-99» про приведення у відповідність вироків відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення дати початку строку.

Представник адміністрації установи та засуджений ОСОБА_1 подали суду заяви, в яких просять розглянути подання без їх участі.

Прокурор, попередньо ознайомившись з матеріалами справи, подав заяву, в якій зазначив про можливість задоволення подання.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов наступних висновків.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

П. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлює право суду вирішувати питання про застосування покарання при наявності двох вироків.

Як зазначено в поданні, у адміністрації установи виникли сумніви щодо виконання вироків відносно засудженого ОСОБА_1 , які полягають в наступному.

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 був засуджений Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з іспитовим строком 3 роки.

29 січня 2019 року Якимівським районним судом Запорізької області ОСОБА_1 був засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку від 13.08.2018 шляхом часткового складання покарань) до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць з випробуванням строком 3 роки.

24 квітня 2019 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області скасовано випробувальний термін ОСОБА_1 за вироком від 13 серпня 2018 року з направленням засудженого до установи виконання покарань.

10 жовтня 2019 року Запорізьким апеляційним судом ухвалено вирок, яким вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2019 року скасований в частині призначеного покарання. ОСОБА_1 призначене покарання за цим вироком у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року виконувати самостійно.

Як встановлено судом, при постановленні вироку від 10 жовтня 2019 року суду апеляційної інстанції не було відомо про наявність ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року, якою було скасовано звільнення з випробуванням.

Таким чином на даний момент відносно ОСОБА_1 ухвалено два вироки, покарання за якими обраховується окремо:

?вирок Запорізького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_1 призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

?вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року, яким ОСОБА_1 призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Оцінюючи вказані обставини в контексті питання, порушеного адміністрацією БВК-99, суд дійшов наступних висновків.

В матеріалах особової справи засудженого міститься протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідно до якого ОСОБА_1 затриманий 05 січня 2019 року о 16 годині 10 хвилин на підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.12.2018 року в справі № 320/10766/18. На даний момент в матеріалах справи відсутні остаточний вирок або ухвала в даній справі.

Протягом всього часу з 05 січня 2019 року і по даний час ОСОБА_1 перебуває в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Таким чином, враховуючи той факт, що апеляційному суду при постановленні останнього за часом вироку не було відомо про наявність ухвали від 24 квітня 2019 року про скасування звільнення ОСОБА_1 з випробуванням, в даному випадку покарання ОСОБА_1 мало б бути призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи конкретні обставини справи, ОСОБА_1 має відбути покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року, а покарання за вироком Запорізького апеляційного суду у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки мало бути поглинуто більш суворим покаранням за першим вироком від 13.08.2018. Тим більше, що станом на момент розгляду даного подання ОСОБА_1 перебуває в місцях позбавлення волі більше трьох років.

Таким чином є підстави для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року та Запорізького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року має відбути остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок відбуття строку покарання ОСОБА_1 має обраховуватись з дня його фактичного затримання з 05 січня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін