г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1043/22
Номер провадження 1-кп/213/164/22
В И Р О К
Іменем України
09 червня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі судових засідань №14, кримінальне провадження №0000054 від 20.04.2022 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, розлучена, на утриманні має двох дітей донька ОСОБА_4 , 2006 року народження, та син ОСОБА_5 , 2016 року народження, раніше не судима, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , медична сестра лікувального відділення медичної роти, у військовому званні «сержант», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

за участі сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення:
прокурора - ОСОБА_6 ,

сторони захисту:
обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

За обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000054:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму військового стану), перебуваючи на посаді медичної сестри лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні сержанта, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу за мобілізацією, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 08 квітня 2022 року, самовільно залишила пункт тимчасової дислокації військової частини в АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого вибуття ОСОБА_3 не доповіла, хоча об`єктивно повинна була і могла це зробити, а стала проводити час на власний розсуд на території Західної України, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 15 травня 2022 року близько 11 год. 00 хв., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи самостійно прибула до розташування медичної роти військової частини НОМЕР_1 , та повернулася до виконання військових службових обов`язків, чим припинила вчиняти правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Органи досудового розслідування кваліфікували дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.5 ст.407 КК України, за ознаками самовільного залишення місця несення військової служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, призваним за мобілізацією.
Під час досудового провадження між прокурором та обвинуваченою і її захисником укладено Угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення і сторони погодились на призначення їй покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу підозрюваної, яка приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, має на утриманні двох дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується за місцем проходження служби, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнаннями, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, сторони, погодились, що виправлення ОСОБА_3 можливе без її ізоляції від суспільства, а тому, на підставі ст. 75 КК України, вважають за можливе звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згодна.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачена та її захисник кожний окремо - просили затвердити угоду.

Обвинувачена також підтвердила всі обставини, викладені в обвинувальному акті, вину визнала повністю.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором у даному кримінальному провадженні та обвинуваченою, суд виходить з наступного.

Відповідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права визначені абз. 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди сторони угоди, визначена відповідно до положень Загальної частини КК України та в межах санкції ч.5 ст.407 КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою і її захисником із призначенням ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 373-376, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 27 травня 2022 року про визнання винуватості між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_3 і її захисником адвокатом ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Матеріали кримінального провадження №0000054 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті №213/1043/22 (1-кп/213/164/22).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Крім того засудженій роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .