Номер провадження: 11-кп/813/1085/22
Номер справи місцевого суду: 522/4695/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2022 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Оскаржуваною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, тобто до 30.04.2022 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що прокурором доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що прокурором ризики не доведені, під час продовження йому строку тримання під вартою було порушено його право на захист, а в судовому засіданні був присутній не його захисник.
Крім того, обвинувачений наголошує, що має бажання під час воєнного стану захищати державу в лавах ЗСУ.
Позиції учасників апеляційного розгляду
В судове засідання захисник ОСОБА_7 не з`явилась, під час її сповіщення про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.
Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Тому, відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, про дату, час, місце та розгляд були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в рамках кримінального провадження №0000863, внесеного до ЄРДР 25.08.2021 року.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.
Посилання обвинуваченого на недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та їх формальність, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування висновків суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
З огляду на обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк до 5 років), а також неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, апеляційний суд вважає, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.
Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд виходив із встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та дійшов висновку про те, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.
В свою чергу, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлюється характеристикою обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та його схильність до противоправної поведінки, приймаючи до уваги той факт що на теперішній час відносно обвинуваченого розглядається декілька обвинувальних актів за вчинення корисливих злочинів.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині порушення права обвинуваченого на захист в зв`язку з відсутністю в судовому засіданні його захисників та присутності іншого захисника адвоката ОСОБА_9 то вони є неприйнятними, оскільки в зв`язку з необхідністю розгляду питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу та відсутності інших захисників які є учасниками провадження, судом першої інстанції для дотримання права обвинуваченого на захист було залучено з регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвоката ОСОБА_9 для проведення окремої процесуальної дії (а.п. 42).
Твердження обвинуваченого про те, що він бажає бути корисним для армії під час військового стану на території України, зокрема хоче вступити до лав ЗСУ, є недоречними з огляду на кількість судимостей обвинуваченого та інкримінованих епізодів злочинної діяльності, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання стосовно продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2022 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4