Справа № 368/1301/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3681/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 152 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 152 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2, ст. 127 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146-1 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про необхідність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені пунктами п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, оскільки вказані особи мають досвід роботи в органах поліції, обізнані в їхній діяльності та методах роботи, достовірно розуміють рівень відповідальності, який загрожує ним в разі визнання винними; ризик знищення, приховування чи спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки після вчинення інкримінованих злочинів здійснено реальне знищення, приховування, спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень. Прокурор також зазначав про тяжкість можливого покарання, максимальна межа якого дорівнює 12 рокам позбавлення волі, насильницький характер інкримінованих кримінальних правопорушень, за деяким виключенням, скоєння злочинів групою осіб; існування ризику впливу на потерпілих та свідків, який мав реальний прояв, що знайшло відображення під час дачі ними пояснень в судовому засіданні.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 11 вересня 2022 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогоОСОБА_9 під вартою, вказав що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є наявними та реальними та зазначив, що на даний час не перестав існувати ризик впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані, або стосовно яких може виникнути необхідність повторного допиту під час вивчення документів та зазначено, що такий вплив вже чинився, також враховано, що вказані особи обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких насильницьких злочинах, максимальне покарання за одне з яких перевищує 10 років позбавлення волі, враховано наявність цивільного позову та заявлений розмір моральної шкоди, також враховано молодий вік та стан здоров`я ОСОБА_9 , його досвід участі у бойових діях, який може сприяти виживанню в складних, несприятливих умовах, тому суд не виключає наявності ризику переховування від суду, а обрання іншого запобіжного стану в умовах воєнного стану на території України унеможливить контроль за обвинуваченим.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою: АДРЕСА_2 або застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків, а в матеріалах клопотання про продовження дії запобіжного заходу відсутні документи, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового слідства, суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших учасників, при цьому, станом на цей час свідки та потерпілі допитані неодноразово, а потерпілий ОСОБА_14 перебуває в ДУ «КСІ» та утримується там під вартою, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Також зазначає про те, що при вирішенні судом клопотання прокурора про продовження строків обвинуваченого 22.03.2022р., 17.05.2022р. та клопотання сторони захисту про зміну йому запобіжного заходу 14.07.2022 року ОСОБА_9 не приймав участі у судових засіданнях, хоча про його участь суд виносив відповідні ухвали.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений повідомлений, клопотань від нього про розгляд апеляційної скарги за його особистою участю до суду не надійшло, тому його неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурорів, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1,2,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_9 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих зокрема ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, направлені проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності, а також статевої свободи та статевої недоторканості особи, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів і вчинені групою осіб, враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження , тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Посилання захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків та їх надуманість не знайшло свого підтвердження, оскільки судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків, надано їм належну оцінку та рішення суду є достатньо мотивованим.

Також не можуть бути враховані при вирішенні апеляційних вимог і доводи апеляційної скарги про розгляд клопотань прокурора та захисту без участі обвинуваченого у попередніх судових засіданнях, оскільки вони не можуть вплинути на вирішення питання щодо законності ухвали суду від 06.09.2022р.

Доказів того, що ризики, визначені ст.177 КПК України, які були підставами для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , зникли чи суттєво зменшилися, матеріали апеляційної скарги не містять.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою, без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: