ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/6112/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/758/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року, якою у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2022 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до закінчення судового розгляду.
В обґрунтування своєї скарги вказує, що його не вірно обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він знаходився за місцем свого мешкання, не мав умислу на вбивство або нанесення тяжких тілесних ушкоджень. 13 квітня 2021 року до нього в будинок без запрошення зайшов ОСОБА_8 , який є потерпілим у справі із незнайомою йому жінкою та спричинив сварку у стані алкогольного сп`яніння з метою заволодіти грошовими коштами на спиртне.
Зазначає, що потерпілий перший наніс йому удар в область голови, на що також вказують свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Зауважує, що судове слідство у даному кримінальному провадження триває вже 7 місяців, потерпілий не приходить у судові засідання, за місцем реєстрації потерпілого знайти не можуть, телефонний зв`язок відсутній.
Вказує, що за цей час перебування під вартою його доставляють на судові засідання, в яких продовжують йому запобіжний захід.
Звертає увагу на те, що прокурор, посилаючись на наявність ризиків, тільки керується своїми припущеннями.
Крім того вказує, що з місця події він не переховувався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем свого мешкання характеризується позитивно, мешкає разом зі своїм батьком, який є пенсіонером та його якому потрібна допомога.
Зауважує, що якщо він буде перебувати під цілодобовим домашнім арештом, то не зможе здійснювати вплив на учасників судового процесу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї скарги вказує, що обвинувачений не має на меті переховуватися від суду, так як вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнає, а визнає той факт, що спричинив тілесні ушкодження потерпілому в процесі самооборони, співпрацював зі слідством та давав послідовні покази.
Вважає, що його дії слід кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони.
Вказує, що слухалося четверте судове засідання і потерпілий ще жодного разу не прийшов і не надав суду свої покази або заяву про слухання справи у його відсутність, а також за місцем його мешкання виїжджали співробітники поліції і не заставили його вдома, де він не відомо.
Також зазначає, що в клопотанні вказані підстави, через які жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, серед яких відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, а саме: близьких родичів, проте, це спростовується тим, що підозрюваний має постійне місце проживання, де він проживає разом зі своїм батьком в одній половині будинку та тіткою в іншій половині будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про міцність соціальних зв`язків.
Вказує, що ще однією з підстав, на яку посилається прокурор, є тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, і яка жодним чином не може підтверджувати ризики переховування обвинуваченого від суду, оскільки тяжкість кримінального правопорушення та очікуване покарання не може бути єдиною підставою для застосування відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу та повинні враховуватися у сукупності з іншими, визначеними ст. 178 КПК України обставинами.
Звертає увагу на те, що якби обвинувачений мав намір переховуватися від досудового слідства та суду, він би пішов з місця події і не повернувся би туди, але він цього не зробив.
Вказує, що на теперішній час відомо, що потерпілий не подав цивільний позов в кримінальному провадженні.
Крім того, зазначає, що на час розгляду клопотання прокурором не надано жодної інформації щодо стану здоров`я потерпілого.
Вказує, що ОСОБА_6 не звертався і не перебуває на обліках у нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, скарг від сусідів не надходило.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги без доповнень.
Повідомлені належним чином прокурор та захисник до судового засідання апеляційного суду не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, що підвищує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Крім того, ОСОБА_6 не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого та захисника, які зводяться до того, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були не вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не можуть розглядатись апеляційним судом під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений не перебуває на обліках у лікарів - нарколога та психіатра, за місцем свого мешкання характеризується позитивно, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що сама лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заслуговують на увагу, проте, судом першої інстанції було прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, наявності ризиків та даних про особу обвинуваченого.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 січня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 937/6112/21