Номер провадження: 11-сс/813/279/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі :

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003743, внесеному до ЄРДР 11.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого управлінням ГУ МВС України в Одеській області в рамках кримінального провадження № 0003743, внесеного до ЄРДР 11.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості 21931363.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що накладання арешту необхідно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та можливої конфіскації майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_8 є добросовісним набувачем квартири, арешт на майно накладений протиправно, необґрунтовано та безпідставно. Крім того, ОСОБА_8 не є підозрюваною в рамках вказаного кримінального провадження та не має до нього жодного відношення.

На підставі вищевикладеного адвокат просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

03.05.2022 року на електронну адресу суду від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 надійшло клопотання, у якому остання заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить розглядати вказану апеляційну скаргу за відсутності прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч. 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частиною 6 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4)розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

З наданих матеріалів вбачається, що ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003743, внесеному до ЄРДР 11.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, в рамках якого повідомлено про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Зокрема, слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні не вказано: обґрунтування необхідності арешту квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , яка не є підозрюваною в рамках вказаного кримінального провадження, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та можливої конфіскації майна; конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваними ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначеною квартирою; розмір шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, яке слідчий суддя районного суду, маючи таку можливість, не повернув органу досудового розслідування, а прийняв його до розгляду та, більш того, безпідставно задовольнив, без виклику власника майна, що, на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд даного клопотання слідчого по суті.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивувавши належним чином своє рішення, та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Зазначені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, відповідно до положень ч. 1 ст. 409 КПК України.

За наявних недоліків клопотання та долучених матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання слідчому для усунення недоліків та встановити строк в сімдесят дві години для їх усунення, з моменту отримання копії ухвали, відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003743, внесеному до ЄРДР 11.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 21931363), повернути слідчому для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині судового рішення, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3