Справа № 357/2627/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 м. Біла Церква Київської області кримінальне провадження № 0002709 від 29.12.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщана Білоцерківського району Київської області, громадянина України, розлученого, працюючого оператором в ТОВ «Укрюг», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він 24.12.2021 близько 03-00 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 на грунті довготривалих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, перебуваючи у вітальній кімнаті квартири за вищевказаною адресою, стоячи безпосередньо поруч з потерпілою ОСОБА_5 , почав умисно наносити їй удари правою долонею по голові та обличчю, а саме: правій та лівій щоці, підборіддю, верхній та нижній губі, після чого продовжуючи свої протиправні дії, наніс декілька ударів по тулубу, а саме: грудній клітці та лівому плечі, тримаючи при цьому потерпілу ОСОБА_5 своєю рукою за шию, в результаті чого завдав останній тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на обличчі, садно на лівій щоці, синці на шиї, на грудній клітці, на лівому плечі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

17.05.2022 в підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 подала письмове клопотання, у якому відмовилася від приватного обвинувачення та просила провадження у справі закрити. Потерпіла наполягала, що її відмова від обвинувачення є добровільною і не пов`язана з тиском на нього з боку будь-яких осіб.

Обвинувачений не заперечував проти закриття провадження у справі та пояснив, що наразі вони з дружиною розлучилися, він попросив у неї пробачення, щиро жалкує про вчинене.

Прокурор вважав за доцільне задовольнити клопотання потерпілої та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від приватного обвинувачення.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти закриття провадження по справі у зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні, суд вважає, що провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України підлягає закриттю у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема і ст. 125 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Питання про можливість закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, у разі відмови потерпілого від обвинувачення було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові від 12.02.2020 (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину; встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено і, беручи до уваги імперативність приписів п. 19 ч. 1 ст. 7, частин 3, 6 ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України, унеможливлює застосування згаданого інституту заборони закриття кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 КК України.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20) наведено висновок про те, що злочин щодо особи, яка зазначена у частинах 2 та 3 статті 3 зазначеного Закону про домашнє насильство не завжди має вважатися злочином, «пов`язаним з домашнім насильством» в значенні пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України. Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати застосовність встановленого у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України виключення до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Докази того, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). Докази існування ситуації домашнього насильства можуть міститися і в самих обставинах злочину, які доводять, що певний випадок насильства є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства.

Як встановлено судом ОСОБА_3 обвинувачується у кримінальному проступку, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, в умисному спричинені легкого тілесного ушкодження дружині ОСОБА_6 . Поряд з тим, в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, не вказано на обставини, які свідчать, що потерпіла ОСОБА_5 є у той же час і жертвою домашнього насильства та не зазначено обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що сторона обвинувачення в цій ситуації вважала потерпілу жертвою домашнього насильства, і, відповідно, що інкримінований злочин пов`язаний із домашнім насильством у значенні п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При вирішенні клопотання потерпілої суд враховує також правову позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 712/1710/19 про те, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 ч. 1 ст. 284, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на вказані положення Кримінального процесуального кодексу суд приходить до висновку про необхідність закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1, абз. 2 ч. 7 ст. 284, п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2021 за № 0002709 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 125 КК України - закрити у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7