ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1278/22 Справа № 208/1371/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року про продовження строку тримання під вартою
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
який проживав без реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року клопотання прокурора задоволено, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 25 травня 2022 року включно. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюється тяжкого злочину, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органів слідства та суду. Враховано дані про особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків не має, на стаді досудового розслідування перебував у розшуку. Визначення менш обтяжливого запобіжного заходу на думку суду, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала суду є необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не доведені. Зазначає, що його підзахисний тривалий час утримується під вартою, вказує про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим вважає можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказує на порушенням розумних строків через незабезпечення стороною обвинувачення своєчасного проведення експертизи та дослідження медичної картки потерпілого.
Заявлений ризик переховування вважає недоведеним, оскільки оголошення у розшук під час досудового розслідування, на думку захисника, було необґрунтованим з огляду на те, що матеріали справи не містять даних про належні виклики обвинуваченого та його переховування.

Будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, учасники процесу до суду не з`явились, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не надсилали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000153, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інкримінованого правопорушення сторона обвинувачення підтверджує сукупністю наданих матеріалів, зокрема показаннями свідків щодо фактичних обставин справи, висновками судово - медичної експертизи №96/1Е від 26 січня 2018 року та № 214 від 02 березня 2018 року, згідно яким виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження прижиттєві, виникли від дії тупого твердого предмета, або при ударі об такий, у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх отримання та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 27 січня 2018 року о 14:53 год. У КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечникова. На думку колегії суддів, це обгрунтування є достатнім для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом достовірно встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений під час досудового розслідування був небезпідставно оголошений у розшук оскільки, як зазначено прокурором в клопотанні, за місцем реєстрації не проживав, за викликом не з`являвся, а тому забезпечення належної процесуальної поведінки через застосування більш м`якого запобіжного заходу на думку колегії не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Доводи апеляційної скарги захисника про зворотне достатнього підтвердження не мають.
Відповідно до наданих матеріалів обвинувачений офіційно зареєстрованого місця проживання не має, а органом слідства встановлено лише місце мешкання останнього без реєстрації, захистом також не надано даних про реєстрацію місця проживання обвинуваченого, що також на думку колегії суддів унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за відповідною адресою.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в апеляційні скарзі не доведені, а наведені адвокатом доводи щодо істотного ризику для життя та здоров`я ОСОБА_6 внаслідок тримання в умовах СІЗО під час воєнного стану ґрунтуються на припущення та не є належною і достатньою підставою для зміни запобіжного заходу.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3