1Справа № 335/4018/22 1-кп/335/601/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107Б, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000056 від 08.03.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2022 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00000056 від 08.03.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

12.07.2022 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Судом на обговорення учасників процесу поставлено питання про можливість призначення справи до судового розгляду за даним кримінальним провадженням.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акту, перешкод для цього не вбачає, зазначає про відповідність обвинувального акту вимогам кримінально-процесуального закону, дотримання правил територіальної підсудності при зверненні до суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_6 проти призначення справи до судового розгляду заперечували, просили повернути обвинувальний акт прокурору з підстав викладених у письмовому клопотанні, яке мотивовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, проходячи службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 самовільно залишив місце несення служби з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану. Однак у захисту є сумніви стосовно того, що підпис, який міститься на контракті від 06.01.2022 року з в/ч НОМЕР_1 про проходження служби за контрактом є підписом обвинуваченого. Згідно до Висновку експерта Експертно-дослідної служби України №904/09/2022 від 05.09.2022 року встановлено, що «підписи від імені ОСОБА_4 , зображення яких міститься у рядках «(особистий підпис, прізвище та ініціали громадянина України - військовослужбовця)» у технічній копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 09.01.2022, укладеного від імені командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_7 та громадянина України (військовослужбовця) ОСОБА_4 , виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою».
Отже захисник вбачає підстави для висновку про службове підроблення офіційного документу у військовій та оборонній сфері невстановленими особами та визначає також відсутність статусу військовослужбовця, а отже відсутній суб`єкт злочину.

Також адвокат зазначає, що в порушення вимогст.291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено анкетних даних обвинуваченого, оскільки в розділі обвинувального акту формулювання обвинувачення зазначено: « ОСОБА_4 », хоча анкетні дані обвинуваченого інші - ОСОБА_4 , що свідчить про недотримання вимог ст..291 КПК України та наявність підстав для повернення обвинувального акту.

Крім того, вважає захисник, що недотримані вимоги п.7 ч.2 ст.291 КПК України щодо встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки таких відомостей обвинувальний акт не містить.

Також захист вважає недотриманими і вимоги п.5 ч.2 ст.292 КПК України, а саме «виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з постанням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення».

В обвинувальному акті наведений приблизний опис подій, без їх вивчення та належної кваліфікації, не наведені обставини, які доводять наявність факту «дезертирства, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також не з`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу».

В обвинувальному акті відсутні фактичні обставини кримінального правопорушення, які на думку прокурора могли свідчити про самовільне залишення (а не за вимогою вищого командування у грубій формі, приміром) та з метою ухилитися від військової служби (а не з метою лікування та вимогою вищого командування, зокрема).

Також обвинувальний акт не містить місце затвердження прокурором його, тобто наявні інформація про передання обвинувального акту від слідчого прокурору без вказання місця його затвердження, що законодавець вважає важливою законодавчою вимогою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, заслухавши клопотання адвоката про повернення обвинувального акту, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Відповідно ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, який надійшов до суду, складений і підписаний слідчим та затверджений прокурором, до обвинувального акту додані усі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, зокрема, розписки про отримання підозрюваними копій обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування. Також він містить усі відомості, які передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення відповідних статей КК та формулювання обвинувачення.

Суд підкреслює, що в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України мова йде про право суду повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, на думку суду, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, з урахуванням функціонального аналізу положень ст. ст. 291, 314 КПК України, для повернення обвинувального акту підставою не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити, чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Так, твердження захисника які зазначені у письмовому клопотанні, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акту належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Крім того, під час підготовчого засідання не досліджуються будь-які докази на підтвердження або спростування викладених прокурором фактичних обставин, а тому суд позбавлений можливості на даному етапі перевіряти чи встановлювати їх достовірність.

Суд також зазначає, що питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення не підлягають розгляду на підготовчому судовому засіданні і суд на цій стадії лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи при цьому суті обвинувачення, а тому не вправі пропонувати слідчому/прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події або викладати їх в інший спосіб.

Суд не може передчасно, без дослідження будь-яких доказів, надавати оцінку обставинам, викладеним в обвинувальному акті, та ставити їх існування під сумнів, як того вимагає захисник.

Своїми доводами про відсутність в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, які на думку прокурора могли свідчити про самовільне залишення (а не за вимогою вищого командування у грубій формі, приміром) та з метою ухилитися від військової служби (а не з метою лікування та вимогою вищого командування, зокрема), захисник фактично порушує питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, а також питання про її обґрунтованість, які не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У цьому контексті, суд звертає увагу на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 по справі № 273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

З огляду на викладене, зауваження захисника у цій частині не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні питання про повернення обвинувального акту.

Додатково суд зазначає, що за загальним правилом, визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення злочину в обвинувальному акті належить до повноважень прокурора, разом з тим, зміст та спосіб викладення вказаних обставин повинні давати можливість обвинуваченому в повному обсязі розуміти суть висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, про обізнаність обвинуваченого із суттю обвинувачення повинні свідчити не лише наявність в тексті обвинувального акту правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а й описової частини обвинувального акту, в якій простою та зрозумілою для обвинуваченого мовою повинні зазначатися деталі вчинення злочину та інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Необхідність зазначати повну та детальну інформацію щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Суд вважає, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні вказаним вимогам відповідає, оскільки у достатній мірі інформує обвинуваченого як про причину обвинувачення, так і про його характер.

При цьому, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, та чи не містить він положення, що суперечать одне одному, водночас, обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акту є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

Підстава для повернення обвинувального акту прокурору визначена в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону.

Суд звертає увагу, що питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті. За змістом кримінально-процесуального закону під час підготовчого судового засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням.

Що стосується твердження захисника про невірне зазначення анкетних даних в розділі обвинувального акту «Формулювання обвинувачення», що свідчить на його думку про недотримання вимог ст. 291 КПК України та наявність підстав для повернення обвинувального акту, то хоча суд і вважає, що вказаний документ має містити всі дані, вказані в ст. 291 КПК України, без винятку, проте зазначене адвокатом не свідчить про наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, і може бути з`ясоване в ході судового розгляду кримінального провадження.

З наведеного судом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам статей 109 та 291 КПК України, оскільки містить в собі відомості, які повинен містити обвинувальний акт. Протиріччя, які містяться в обвинувальному акті прокурором та судом можуть бути усунені під час судового розгляду обвинувального акту.

А тому, з огляду на перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт відповідно до ст. 291 КПК України, та підстав для повернення обвинувального акту прокурору, які зазначені в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд дійшов висновку про те, що вказані стороною захисту в її клопотанні обставини та доводи не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту, а тому в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору слід відмовити.

Отже, кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суд м. Запоріжжя відповідно до статей 32-33 КПК України.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Обвинувальний акт, реєстр матеріалів були вручені обвинуваченому, що ним не заперечувалося в судовому засіданні.

Під час проведення підготовчого судового засідання також встановлено, що угода про визнання винуватості у порядку статей 468, 469, 470, 472-475 КПК України до суду не надходила.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту прокурору судом не встановлено.

Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено, клопотань від учасників судового провадження про розгляд справи у закритому судовому засіданні не надходило.

Таким чином, беручи до уваги, що у підготовчому судовому засіданні жодних обставин, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не встановлено, суд під час підготовки до судового розгляду, вчинивши всі необхідні для підготовки судового розгляду дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, суд після завершення підготовки до судового розгляду постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Частиною 2 ст. 316 КПК України передбачений граничний строк для призначення судового розгляду, зокрема, судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Керуючись ст. ст. 291, 314-316, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору залишити без задоволення.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 6 жовтня 2022 р. о 13:00 год. в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107Б, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України.

Судовий розгляд у кримінальному проваджені проводити за участю обвинуваченого, захисника, прокурора, яких попередити про дату, час та місце проведення судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1