ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2790/22 Справа № 201/3599/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000007 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000007 за обвинуваченням ОСОБА_6 повернуто прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 з підстав його невідповідності вимогам КПК України.
Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення зазначив, що у викладі фактичних обставин обвинувачення, належність земельної ділянки Дніпровській міській раді, відсутнє, як і відсутні відомості щодо спричинення матеріальної шкоди цій юридичній особі, як визнана потерпілим. Проте, згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Судом також було зауважено, що в першому абзаці слідчий, не визначаючи часу або періоду часу, вказує на те, що ОСОБА_6 маючи умисел лише на самовільне зайняття земельної ділянки, самовільно забудував її, а в другому абзаці зазначає, що обвинувачений, реалізуючи злочинний умисел на самовільне зайняття земельної ділянки вже в межах охоронних зон інженерних комунікації та будівництва, впродовж 2015 року, і не сам, а за допомогою найманих робітників, побудував будівлю.
Окрім цього, судом встановлено, що відомості до ЄРДР були внесені 08 квітня 2021 року, а отже, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування сплинув 08 квітня 2022 року, але станом на той день, жодній особі не було повідомлено про підозру, що свідчить про порушення строку досудового розслідування.
В апеляції:
- прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції, не зважаючи на заявлене прокурором клопотання про закриття кримінального провадження, постановив ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, по суті, вдаючись до оцінки доказів у підготовчому судовому засіданні.
Вказує, що суд фактично надав правову оцінку в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення.
Заслухавши прокурорів, які уточнили вимоги апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд, потерпілого, який підтримав прокурорів, дослідивши та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, до повноважень суду першої інстанції віднесено прийняття рішення під час підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
За висновком суду першої інстанції, обвинувальний акт складений в порушення ст. 291 КПК України, оскільки у викладі фактичних обставин обвинувачення не встановлена належність земельної ділянки Дніпровській міській раді, відсутні відомості щодо спричинення матеріальної шкоди цій юридичній особі, як визнана потерпілим, а також, формулювання обвинувачення не узгоджується з диспозицією ч. 4 ст. 197-1 КК України.
Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи і не ґрунтується на кримінальних процесуальних нормах закону та суперечить по своїй суті.
Так, згідно вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Також, в позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року № 5-238кс16, визначено, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Слід звернути увагу, що повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
З приводу посилань суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, як на підставу для повернення обвинувального акту на те, що обвинувальний акт містить неконкретність формулювання обвинувачення, оскільки у викладі фактичних обставин обвинувачення не встановлена належність земельної ділянки Дніпровській міській раді, а також відсутні відомості щодо спричинення матеріальної шкоди цій юридичній особі, як визнана потерпілим, то колегія суддів зазначає на помилковість таких висновків, з огляду на положення ст. 291 КПК України.
Так, обвинувальний акт відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, містить відомості про потерпілого, яким є Дніпровська міська рада, яка розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, представником якої є ОСОБА_9 , який працює у ДМР головним спеціалістом відділу контролю та виконання судових рішень департаменту правового забезпечення.
Щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про спричинення матеріальної шкоди кримінальним правопорушення, то суд першої інстанції в даному випадку вдався до оцінки доказів та дослідження матеріалів справи. Хоча обвинувальний акт і не містить посилання на заподіяння майнової шкоди, проте це є процесуальним рішенням слідчого, який затверджував обвинувальний акт. Зауваження ж суду першої інстанції на цю обставину як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору, колегія суддів не вважає такою, що перешкоджала суду призначити судовий розгляд, оскільки питання доведеності чи недоведеності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його дій, з`ясовується і встановлюється на іншій стадії судового розгляду.
Що стосується посилання суду на те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , маючи умисел лише на самовільне зайняття земельної ділянки, самовільно забудував її, а в другому абзаці обвинувального акту зазначено, що обвинувачений, реалізуючи злочинний умисел на самовільне зайняття земельної ділянки вже в межах охоронних зон інженерних комунікації та будівництва, впродовж 2015 року, і не сам, а за допомогою найманих робітників, побудував будівлю, що не є конкретизованим та не відповідає диспозиції ч. 4 ст. 197-1 КК України, то вони також є передчасними.
Так, обвинувальний акт містить, в тому числі, виклад фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування вважає встановленими, правову кваліфікацію діяння з посиланням на закон і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, в ньому зазначені всі елементи складу злочину, у тому числі дату, час, місце, спосіб та обставини вчинення злочину.
Таким чином, повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції фактично вийшов за межі судового розгляду, оскільки визначення кваліфікуючої ознаки злочину є предметом дослідження безпосередньо під час судового розгляду, а не на стадії підготовчого судового засідання, як було зроблено судом першої інстанції.
Зауваження суду стосовно порушення органом досудового розслідування строку досудового розслідування, не є підставою для повернення прокурору обвинувального акту, з огляду на вимоги ст. 291 КПК України.
За наведених обставин, рішення суду про повернення прокурору обвинувального акту не можна визнати обґрунтованим, а викладені в ухвалі суду першої інстанції підстави, які слугували поверненню прокурору обвинувального акту, колегія суддів вважає такими, що не відповідають зазначеним вище нормам закону, а тому ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та такі висновки не ґрунтуються на кримінальних процесуальних нормах закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вимоги апеляційної скарги прокурора щодо необхідності закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом, оскільки дане питання не вирішувалось судом першої інстанції та може бути вирішено при новому розгляді в суді першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання.
Згідно ст. 409 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження поверненню на новий розгляд у суді першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000007 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4