Справа № 592/7508/21
Провадження № 1-кп/592/176/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0003625 від 26.10.2018 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Усть-Юган, Нефтеюганського району, Тюменської області, рф, українця, громадянина України, з середньою освітою, розведеного, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.10.2010 Андрушівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, 04.02.2011 Зарічним районним судом м. Суми за ст.395 КК України до покарання у вигляді арешту на строк три місяці;

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч. 2 КК України,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
29.08.2018 близько 15 год.30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , вирішив викрасти комп`ютерний системний блок " Impression HomeBox А3108», що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, у той же день, перебуваючи у вищезазначеній квартирі, передбачаючи настання суспільно-небезпечний наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_5 та бажаючи настання таких наслідків, впевнившись, що його дії є таємними та за ним ніхто не спостерігає, викрав комп`ютерний системний блок "Impression HomeBox А3108» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи від 22.12.2018 за №19/119/11-1/3713е -2050 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди. З викраденим чужим майном ОСОБА_3 із місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд.

Не зупиняючись на вчиненому, 19.09.2018 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у кімнаті 104 за адресою: АДРЕСА_3 , вирішив викрасти мобільний телефон марки «Хiomi Redmi 4X», що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, у той же день, перебуваючи у вищезазначеній квартирі, передбачаючи настання суспільно-небезпечний наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_6 та бажаючи настання таких наслідків, впевнившись, що його дії є таємними та за ним ніхто не спостерігає, викрав мобільний телефон марки «Хiomi Redmi 4X» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи від 22.12.2018 за №19/119/11-1/3729е 2680 грн. 34 коп., завдавши потерпілому матеріальної шкоди. З викраденим чужим майном ОСОБА_3 із місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 29.08.2018 він перебував у квартирі свого знайомого та коли побачів, що у квартирі по АДРЕСА_4 є системний комп`ютерний блок, то вирішив його викрасти і коли господар квартири відпочивав, то він тихенько вийшов з квартири з системним блоком та відніс його до ломбарду, де здав, а гроші привласнив собі. У подальшому системний блок був переданий потерпілій. Крім того, він також не заперечував та підтвердив, що дійсно 19.09.2018 року він перебуваючи у квартирі АДРЕСА_5 у свого знайомого та скориставшись тим, що він ліг спати, викрав мобільний телефон «Хiomi Redmi 4X» та вийшов непомітно з квартири. Мобільний телефон також відніс до ломбарду, де його здав, а грошима розпорядився на власний розсуд. Щиро розкаївся у вчиненому та просив суворо не карати, оскільки бажає служити у ЗСУ та захищати Батьківщину.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенню при обставинах, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні у повному обсязі.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення суд вважає доведеним, а його дії кваліфікує за ст. 185 ч. 2 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Мотиви призначення покарання.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , згідно з ч.5 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаївся, частково відшкодував завдану шкоду і ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 на обліку у психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, щиро розкаявся, збитки одному з потерпілих відшкодовані повністю, а тому при наявності вказаних обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку щодо можливості обрання міри покарання у вигляді арешту.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, суд вважає, що саме арешт сприятиме виправленню засудженого.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

З обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати за проведення судових експертиз відповідно до ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід під час судового провадження відносно ОСОБА_3 не обирався, але він був оголошений у розшук і тому сторона обвинувачення заявила клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що обвинувачений на даний час перебуває під вартою за іншим кримінальним провадженням у «Київському слідчому ізоляторі», та рахувати строк відбуття покарання з часу оголошення вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 85-86, 94,100, 124, 368, 370, 374, 392,395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченню за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на п`ять місяців.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу.

Строк відбуття покарання рахувати з 23 серпня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати, пов`язані із залучення експертів в розмір 858 грн на користь держави.

Речовий доказ комп`ютерний системний блок «Impression HomeBox А3108», який переданий ОСОБА_5 вважати переданим.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги, а засудженим у цей же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити прокурору, засудженому, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1