Номер провадження: 11-кп/813/942/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року про продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003423 від 22 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року було задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 25 березня 2022 року включно з можливістю внесення застави в сумі 908 000 гривень визначеної ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання про продовження строку тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що наданій стадії судового розгляду відпала необхідність в застосуванні до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу, а саме лише тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, не може бути єдиною підставою для застосування такого запобіжного заходу.

ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, він зареєстрований та проживає в м.Одесі, має власне житло.

На теперішній час потерпілі та свідки були допитані під час судового розгляду, а їх показання зафіксовані в передбаченому законом порядку, а тому ризик незаконного впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченого відпав.

Не доведеним є і існування ризику того, що ОСОБА_8 перебуваючи на свободі може продовжувати вчиняти нові злочини і таке твердження є лише припущенням прокурора, яке не підтверджується жодними доказами.

Крім того на думку захисника, визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки матеріальна та моральна шкода, відповідно до цивільного позову, складає 31 050 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з забороною залишати житло з 22 години до 06 години ранку наступної доби, або визначити заставу в розмірі 60 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він взагалі не причетний до вчинення інкримінованого йому злочину, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази які б беззаперечно доводили його винуватість.

Наголосив про те, що тяжкість покарання яке йому загрожує, не може бути єдиною підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Обвинувачений зазначив, що має міцні соціальні зв`язки, оскільки він є громадянином України, зареєстрований та проживає в смт.Сарата в будинку, який належить його матері пенсійного віку, якій він допомагає по господарству та сплачує комунальні рахунки.

Крім того на його утриманні знаходиться малолітня донька 2015 року і за місцем проживання він характеризується виключно з позитивної сторони.

Окремо вказав про те, що визначений розмір застави в сумі 908 000 грн. є завідомо непомірним для нього і у даному кримінальному провадженні максимальний розмір застави не може перевищувати 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_7 та прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 4 ст.422-1 КПК України передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Перевіривши доводи викладені в поданих апеляційних скаргах апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Приморського районного суді м.Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003423 від 22 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.

Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційних скарг щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та їх причетності до обставин інкримінованого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003423 від 22 грудня 2020 року судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КПК України, який, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачені самостійно до органу досудового розслідування не з`явилися, відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутні, інкриміноване обвинуваченим за ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність на строк до десяти років, що у своїй сукупності свідчить про наявність ризику переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того у даному кримінальному провадженні існує ризик того, що обвинувачені перебуваючи на свободі можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, вони не працевлаштовані та не мають постійного та офіційного джерела доходів.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного тиску обвинувачених на інших учасників кримінального провадження, оскільки після отримання статусу обвинувачених, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 мали процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, вони достеменно обізнані про анкетні відомості інших учасників кримінального провадження, зокрема, про їхні адреси проживання та роботи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, на підставі ч.5 ст.182 КПК України, діяв у спосіб та у межах своїх повноважень та дійшов висновку про те, що застава у межах від двадцяти до восьмидесяті прожиткових мінімумів для працездатних осіб не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

При цьому, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції обставин, передбачених ст.178 КПК України, спростовується змістом оскарженої ухвали, в якій Приморський районний суд м. Одеси врахував: вік, майновий стан обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , відсутність міцних соціальних зв`язків обвинувачених.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність у ОСОБА_8 власного житла та, відповідно, постійного місця проживання у м. Одесі не підтверджуються дослідженими матеріали кримінального провадження.

Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1),3),5) ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтваоно висновку про те, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою з визначенням розміру застави, є доцільним та достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року без змін.

Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції вжити заходи щодо дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України, при розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003423 від 22 грудня 2020 року.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року, якою було задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 25 березня 2022 року включно з можливістю внесення застави в сумі 908 000 гривень визначеної ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити заходи щодо дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України, при розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003423 від 22 грудня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4