КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000530 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Димер, Вишгородського району Київської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, пенсіонера, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Також, постановлено стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду на користь ОСОБА_11 і ОСОБА_9 по 400 000 грн. та на користь ОСОБА_8 280 000 грн.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду визнано доведеним, що 30 липня 2021, близько 14 години 45 хвилини, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 86,8 ± 5,79 км/год по автомобільній дорозі Київ-Овруч в смт. Димер Вишгородського району Київської області, по вул. Соборна, поблизу будинку №96, в напрямку м. Овруч, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху України), відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створити небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та пункту 12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», а також в порушення вимог дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей», виїхав на зустрічну смугу руху і допустив виїзд на узбіччя з лівої сторони відносно свого напрямку руху, чим порушив вимоги пункту 1.10 Правил дорожнього руху термін «Узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней)», де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та малолітнього ОСОБА_13 , які стояли на даному узбіччі.

Після наїзду на пішоходів продовжуючи рух далі, ОСОБА_7 допустив зіткнення з металевим відбійником та із зустрічним транспортним засобом, а саме автопоїздом у складі: сідлового тягача «DAF 95 XF 430», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «KRONE SD», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_12 та малолітній ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.10 термін «Узбіччя», 1.5, 2.3 б), д), 10.1, 12.4, дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення загибелі потерпілих ОСОБА_12 та малолітній ОСОБА_13 .

На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 просив вирок суду змінити, а саме призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі та стягнути на користь потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_9 по 150 000 грн. і потерпілого ОСОБА_8 100 000 грн. моральної шкоди.

Також захисник просить передати автомобіль «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання дружині обвинуваченого ОСОБА_15 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що він є пенсіонером, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його донька є дитиною-інвалідом, сам ОСОБА_7 також має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим не може працювати, до пенсії працював в органах внутрішніх справ, де характеризувався позитивно, також обвинувачений позитивно характеризується і за місцем проживання, в минулому не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вище наведенні обставини, на думку захисника, вказують на можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Також, згідно доводів апеляційної скарги, цивільним позивачем не подано доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди, а суд першої інстанції при ухваленні вироку не приділив цьому питанню належної уваги, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив позовні вимоги потерпілих у повному обсязі.

Що стосується автомобіля «Opel Vectra», то як зазначає апелянт, оскаржуваним вироком вирішено передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання власнику. Однак, враховуючи те, що ОСОБА_7 не може особисто отримати автомобіль, є необхідність в його передачі на відповідальне зберігання дружині обвинуваченого, а саме ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих і представника потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не заперечуються.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель двох осіб.

Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в тому числі і дитину-інваліда, є пенсіонером, не працює. Також судом було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставину яка його обтяжує вчинення злочину щодо малолітнього.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 буде покарання у виді семи років позбавлення волі.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Так, враховуючи, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, а саме, що ОСОБА_7 проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив виїзд на узбіччя де здійснив наїзд на двох пішоходів, приймаючи до уваги тяжкі наслідки у виді смерті потерпілих, один з яких є неповнолітнім, думку потерпілих, які погоджуються з розміром призначеного судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає даним про особу обвинуваченого і тяжкості ним вчиненого та є достатнім для виправлення та перевиховання останнього. При цьому слід зазначити, що визначене ОСОБА_7 покарання у розмірі семи років позбавлення волі є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч. 3 ст. 286 КК України для такого виду покарань, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу.
Також, суд першої інстанції, розглядаючи справу та вирішуючи питання про задоволення заявлених у справі цивільних позовів, дотримався вимог закону щодо повного всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин, які мають суттєве значення для вирішення питання про відшкодування шкоди, вирішив цивільний позов з урахуванням норм цивільного та кримінального процесуального законодавства. Розмір заявленої шкоди, на думку колегії суддів, є обґрунтованим та повністю підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду в цій частині, як про те просить захисник.
Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність передати автомобіля «Opel Vectra» належного ОСОБА_7 його дружині ОСОБА_15 , то слід зазначити про наступне.

Оскаржуваним вироком було частково скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року, якою накладено арешт на вище вказаний транспортний засіб та постановлено передати його на відповідальне зберігання власнику.
Таким чином, за наявності відповідного доручення, дружина обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_15 може забрати вказаний автомобіль зі штраф майданчика.
За наведеного, колегія суддів вважає вирок Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим не вбачає підстав для його зміни, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3