Справа № 206/2345/22
Провадження № 1-і/206/29/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в режимі відео конференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР під № 0000290 від 06.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
11.08.2022 до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР під № 0000290 від 06.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185 КК України.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» змінено територіальну підсудність Якимівського районного суду Запорізької області на Самарський районний суд м.Дніпропетровська.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України постановила: затвердити Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово в подальшому продовжувався.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 з урахуванням викладених в листі голови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" пропозицій та враховуючи ту обставину, що учасники кримінального провадження не мають можливості приймати участь в судовому засіданні у спосіб визначений КПК України, у зв`язку з тимчасовою окупацією території, яка знаходиться під юрисдикцією Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури та Якимівського районного суду Запорізької області, вказане клопотання прокурора було призначено до розгляду в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку.

Відповідно до поданого прокурором клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується увчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.185КК України, а сааме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка),за попередньою змовою группою осіб, поєднане з проникненням у житло. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2022 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18.08.2022. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, не проживає за місцем реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні. Крім того, у судові засідання, що призначені на 24.09.2020, 23.11.2020, 16.12.2020 обвинувачений не з`являвся, повідомлявся за останньою відомою адресою свого мешкання, про причини неявки суд не повідомляв, у зв`язку з чим судом 21.01.2021 винесено ухвалу про його примусовий привід. Відповідно до рапорту о/у відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, що надійшов до суду 16.02.2021 на виконання ухвали про привід вбачається, що за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 обвинувачений відсутній та тривалий час не мешкає. Отже встановити його місцезнаходження та здійснити привід у судові засідання не виявилось можливим, оскільки неможливо встановити дійсне місцезнаходження останнього, що також вказує на можливість переховування обвинуваченого від суду. Також, в ході судового розгляду безпосередньо судом не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, вчинив тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та його не бажання стати на шлях виправлення, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Застосування особистої поруки до ОСОБА_4 не є можливим, оскільки під час досудового розслідування та до теперішнього часу особи, які б виявили бажання поручитися за належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 не зверталися, заяви та клопотання з вказаних питань не надходили. Аналізуючи факт скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого (офіційно не працевлаштований, не має постійного офіційного джерела прибутку, на життя заробляє шляхом вчинення крадіжок) виникають достатні підстави вважати, що, знаходячись на свободі, обвинувачений ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення (злочини), що унеможливлює застосування до нього запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, оскільки застосування таких запобіжних заходів передбачає перебування ОСОБА_4 у певному відомому прокурору або суду населеному пункті, проживання у відомому житлі за певною адресою, вільне безконтрольне пересування та можливість залишення житла з метою переховування від суду або вчинення нових кримінальних правопорушень. Також обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, не має джерела доходів та будь-якої власності, що виключає можливість внесення ним застави. Окрім того, слідчому або прокурору не надходили від будь-яких осіб клопотання про внесення застави за обвинуваченого. Враховуючи наведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою щодо обвинуваченого на 60 днів. Крім того, просив врахувати ризик того, що в період воєнного стану та збройно агресії в Україні, у разі не продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу в виді тримання під вартою, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на непідконтрольну Україні територію.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити подане ним клопотання. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника-адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання просив відмовити, оскільки вважав вказане клопотання є обґрунтованим.

Захисник ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, та просив змінити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на особисте зобов`язання, оскільки відповідних доказів на підтвердження зазначених ризиків в поданому клопотанні прокурором не доведено. Окрім того, зазначив, що у ОСОБА_4 є донька, яка є внутрішньо переміщеною особою та яка готова прихистити батька в м. Запоріжжі по місцю винайму нею житла, договору про найм житла вона не має, однак дана адреса вказана в її довідці, як ВПО.

При цьому зазначив, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду більш ніж півтора року, справа також перебуває на окупованій території у зв`язку з чим розгляд не продовжується. Вказана обставина порушує права його обвинуваченого. З цих підстав в клопотанні прокурора просив відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, потерпілого, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки не має дітей на утриманні, не одружений, не працює, не має засобів до існування, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_4 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, в суді триває судове слідство, не допитані усі свідки,а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченому покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд не може прийняти до уваги доводи захисника про те, що застосовування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики заслуговують на увагу.

Наразі в країні введено військовий стан, з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи сторони захисту про ту обставину, що ОСОБА_4 може проживати по місцю проживання доньки, де вона винаймає квартиру не зменшують та не виключають ризики, вказані прокурором.

При цьому одночасно, суд, при постановлені ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене вважаю за необхідне визначити розмір застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривень.

Враховуючи характеризуючи данні підозрюваного вважаю, що застава у розмірі 25 прожиткових мінімумів, що складає 62025 (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять) гривень буде достатньою мірою, щоб гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не являється завідомо непомірною для нього.

При визначенні саме такого розміру застави суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 р., відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 194 КПК України, на підозрюваного також необхідно покласти обов`язки у разі внесення застави.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, як наслідок відмовити захиснику-адвокату ОСОБА_5 та обвинуваченому ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 15 жовтня 2022 року включно.

Визначити розмір застави у розмірі 25 (двадцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 62025 (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять) гривень у національній грошовій одиниці України, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0017442, призначення платежу: застава, кримінальне провадження під №0000290 від 06.07.2020, підозрюваний/обвинувачений (прізвище, ініціали), платник (прізвище, ініціали).

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На час дії запобіжного заходу у вигляді застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк два місяці до15 жовтня 2022 року включно наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом прокурора, слідчого та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні;

- повідомити прокурора, слідчого та суд про місце свого постійного проживання та не відлучатися з міста свого проживання без дозволу прокурора, слідчого та суду.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1