Провадженя № 1-кп/761/782/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 181 001 000 108 95 від 11.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України,
у с т а н о в и в :
У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою суду від 20.10.2021 продовжений строк тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою по 18.12.2021. У той же час, зважаючи на складність кримінального провадження, завершити його судовий розгляд до зазначеної дати не виявилось можливим.
У зв`язку з викладеним, державний обвинувач клопотала про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою, наполягаючи на актуальності ризиків непроцесуальної поведінки останніх, зазначивши, що останні можуть переховуватись від суду, з метою зміни потерпілим своїх показань незаконно впливати на останнього та іншого обвинуваченого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 покладався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, просив застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням останнього під вартою, оскільки ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину, цивільну дружину, тобто наміру переховуватись чи іншим чином перешкоджати розгляду справи наміру не має.
Обвинувачений ОСОБА_4 також просив відмовити у продовженні строку тримання його під вартою, застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 підтримали думку інших представників сторони захисту.
Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.
У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень Глави 18 КПК, яка визначає порядок вирішення наведеного вище питання, під час вирішення зазначеного вище питання на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до особи менш суворого запобіжного заходу.

Водночас Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.
З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд має оцінити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуть стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні «Бузаджи проти Республіки Молдова», питання про розумність тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі окремо на підставі відповідних фактів та з врахуванням її особливостей. Тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі тільки за наявності чітких ознак існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Отже, суд при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.
Зокрема, Європейський суд у своєму рішенні по справі «Ладент проти Польщі» вказав, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.
Конституційний Суд України у рішенні від 19.10.2009 № 26-рп/2009 визначив, що принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.
Принцип пропорційності, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.
Отже, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, а також, чи виправдовує подальше обмеження їх прав справжній інтерес суспільства.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від органу досудового розслідування, суд вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки відповідно до ст. 178 КПК суд зобов`язаний оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.
Крім того, з огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченим дій у вигляді нанесення потерпілому тілесних ушкоджень з метою особистого збагачення, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Суд вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії, спрямовані на незаконний вплив на потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_10 з метою зміни останніми наданих раніше показань.
Також, враховуючи, що інкримінований злочин вчинений з корисливих мотивів, а обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 офіційного та стабільного джерела доходів не мають, суспільно корисною діяльністю не займаються, суд не виключає, що здійснення злочинної діяльності було єдиним способом заробітку обвинувачених. Отже, ризик вчинення останніми іншого кримінального правопорушення з корисливим спрямуванням є достатньо високим.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності ризиків, суддя вважає доведеними ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, а саме: можливість переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого та іншого обвинуваченого, та вчинення іншого кримінального правопорушення.
На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не встановлені.

На підставі викладеного, з урахуванням доводів учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 06 лютого 2022 року включно.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 06 лютого 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1