23.08.2022 Справа № 756/6758/22

Справа № 756/6758/22
Провадження №1-кс/756/1182/22
У Х В А Л А
23 серпня 2022 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001459 від 28.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, щодо ненадання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, зобов`язання надати матеріали досудового розслідування для ознайомлення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначено, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001459 від 28.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

13.08.2022 адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , допитаного в якості свідка у кримінальному провадженні, звернувся до слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 з клопотанням про надання для ознайомлення матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001459 від 28.06.2021. Разом з тим, станом на день звернення зі скаргою, клопотання в порядку, передбаченому діючим кримінально-процесуальним законодавством, не розглянуто.

Вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Частина 1 статті 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 304 КПК України, під час вирішення питання про можливість відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя повинен з`ясувати чи уповноважена особа на подання такої скарги, чи підлягає скарга розгляду в цьому суді, чи подана скарга в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.

Пунктом першим частини першої статті 303 КПК України передбачено, зокрема, що на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Ознакам такої бездіяльності відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220, 221 КПК України.

Частиною 1 статті 221 КПК України передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй (ч. 2 ст. 220 КПК України).

Із змісту наведеної правової норми вбачається, що обов`язок винести постанову у разі висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання розповсюджується, зокрема, на слідчого у разі, якщо із таким клопотанням звернулися особи, визначені у ч. 1 ст. 220 КПК України, а саме: сторона захисту, потерпілий і його представник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представник.

Особами, які можуть оскаржити бездіяльність, зокрема, слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк є заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володілець тимчасово вилученого майна, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Відповідно до п.16-1 ч.1 ст. 3 КПК України інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування,- особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дій, визначені цим Кодексом.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, є особою з окремим процесуальним статусом та не є свідком, процесуальний статус, права та обов`язки якого визначені ст. 65-67 КПК України.

Із змісту скарги та матеріалів доданих до них вбачається, що у кримінальному провадженні №0001459 від 28.06.2021 ОСОБА_3 має процесуальний статус свідка, таким чином, на день звернення з вказаною скаргою.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Права та обов`язки свідка визначені у ст. 66 КПК України.

Так свідок має право: знати, у зв`язку з чим і в якому кримінальному провадженні він допитується; користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу; відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями статті 65 цього Кодексу не підлягають розголошенню; давати показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, і користуватися допомогою перекладача; користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам`яті; на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для давання показань; ознайомлюватися з протоколом допиту та заявляти клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень, а також власноручно робити такі доповнення і зауваження; заявляти клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом; заявляти відвід перекладачу.

Отже, відповідно до наведених вище правових норм свідок не наділений правом на звернення до слідчого із клопотанням у порядку, передбаченому ст.ст. 220, 221 КПК України. При цьому, п.1 ч.1ст. 303 КПК України не передбачено, що особа, яка є свідком у кримінальному провадженні, може звертатися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій слідчим, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Тобто, у даному випадку ОСОБА_3 та його представник не може бути суб`єктом звернення до слідчого судді із вказаною скаргою в порядку п.1 ч.1 ст. 303 КПК України.

Щодо посилання адвоката ОСОБА_2 на те, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з частиною 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).

Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінгайзен проти Австрії»).

Гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з практикою Європейського суду з прав людини користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину, зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні (рішення у справі «Сервес проти Франції»).

Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Отже, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Згідно з частиною 1 статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 зазначеного Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відомості щодо повідомлення ОСОБА_3 про підозру в порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, суду не надано, а отже доказів того, що останній наділений правами підозрюваного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення скарги заявнику.

Одночасно, згідно з вимогами ч. 7 ст. 304 КПК України, слідчий суддя роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 303, 304 КПК України слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчих СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001459 від 28.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, щодо ненадання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, зобов`язання надати матеріали досудового розслідування для ознайомлення, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1