Справа № 299/2532/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/133/22, за апеляційного скаргою адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, українця, непрацюючого, із початковою освітою, раніше судимого,
строком на 60 (шістдесят) днів, до 09.04.2022 включно із можливістю внесення застави у розмірі 63 540 грн.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Виноградівського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000533, внесене 20.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР). Заявлене прокурором клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим вироком Залізничного районного суду м. Львів від 06.12.2019 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 3 роки, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив новий злочин проти власності за таких обставин. 07 липня 2020 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, впевнившись у тому, що його дії непомітні для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, відчинив вхідну хвіртку, зайшов на територію дворогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , де пройшов до спальної кімнати, звідки з - під матрацу ліжка повторно, таємно викрав грошові кошти у сумі 110 000 (сто десять тисяч) гривень та 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, що в еквіваленті на національну валюту гривню, становить 68 400 (шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень, із викраденим зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 178 400 (сто сімдесят вісім тисяч чотириста) гривень. Прокурор у клопотанні також зазначив, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме засуджений 06.12.2019 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 3 роки, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, за місцем проживання характеризується негативно, повторно вчинив тяжкий злочини проти власності, а тому існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого злочину, можливість переховуватись від органів досудового розслідування, тобто не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду; існує ймовірність того, що обвинувачений може виїхати за межі Закарпатської області як з метою пошуку роботи, так і з метою переховування; також може впливати та свідків та потерпілих, які проживають із ним в одному селі та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, при цьому, існує також ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на переконання прокурора, буде неефективним для запобігання вищевказаним ризикам.
Дослідивши доводи, викладені прокурором у клопотанні, місцевий суд встановив, що з моменту обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися. Так, суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що є підставою для висновку про неможливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При цьому, суд першої інстанції враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме засуджений 06.12.2019 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 3 роки, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності під час іспитового строку. З огляду на вищевикладене, судом клопотання визнано обґрунтованим, - задоволено.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, адже такий, як стверджує апелянт, пропущено через поважні причини. Так, адвокат зазначає, що вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали суд проголосив 09 лютого 2022 року, однак, повний текст судового рішення сторона захисту отримала 14 лютого 2022 року, що унеможливило належним чином підготувати до закінчення п`ятиденного строку текст апеляційної скарги. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати. Стверджує, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Адвокат зазначає, що після задоволення клопотання сторони обвинувачення, його підзахисного - ОСОБА_6 , було затримано та оглянуто у приймальному відділенні КНП «Виноградівська районна лікарня», де поставлено діагноз - відкрита форма туберкульозу, в зв`язку з чим обвинуваченого взагалі відмовлялись приймати в ITT № 3 ГУНП в Закарпатської області. У подальшому на адвокатський запит № 47 від 04 вересня 2020 року, ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» листом № 12/2163 вiд 08 вересня 2020 року, адвоката ОСОБА_5 повідомлено, що 13 серпня 2020 року ОСОБА_6 було доставлено до ДУ Закарпатської УВП № 9. За час перебування в установі ОСОБА_6 оглядався лікарями: терапевтом та фтизіатром. Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , хворіє на відкриту форму туберкульозу 4-ої категорії, та гастрит і його стан погіршується щодня. На думку адвоката, наразі ОСОБА_6 не може перебувати в умовах тримання під вартою в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», адже там йому не можуть дати належну медичну допомогу, позаяк він потребує тривалого стаціонарного лікування у тубдиспансері, що підтверджується медичною довідкою завідувача міської медичної частини № 9 ОСОБА_9 30 грудня 2021 року. Адвокат ОСОБА_5 звертає увагу і на те, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою уже понад вiсiмнадцять місяців. Просить ухвалу скасувати та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони захисту та сторони обвинувачення, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом із тим, береться до уваги і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_6 і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого в судове засідання.

Із доданих до апеляційної скарги копій документів убачається, що оскаржувану ухвалу оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.02.2022, при цьому в матеріалах судового провадження відсутні відомості про отримання стороною захисту копії оскаржуваної ухвали, що в свою чергу не спростовує доводи про те, що така отримана стороною захисту 14.02.2022.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили адвокату ОСОБА_5 подати апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді в передбачений кримінальним процесуальним законом п`ятиденний строк, а тому, із урахуванням ст. ст. 21 та 117 КПК України, з метою недопущення порушення права ОСОБА_6 на захист та доступ до правосуддя, причини пропуску строку на апеляційне оскарження, визнаються поважними, а клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а пропущений строк поновленню.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість судового рішення відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 (тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років), у тому числі й те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку, визначеного вироком Залізничного районного суду м. Львів від 06.12.2019, дані про особу обвинуваченого (раніше судимий, не працюючий), відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів також бере до уваги і те, що відповідно до вироку Залізничного районного суду м. Львів від 06.12.2019 ОСОБА_6 засуджувався за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на три роки. Вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, а також про те, що ОСОБА_6 є особою, яка, перебуваючи на волі, може вчиняти нові злочини.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків - переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого, у тому числі його поведінки під час досудового розслідування, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 хворіє на відкриту форму туберкульозу 4-ої категорії, та гастрит і його стан погіршується щодня, а тому не може перебувати в умовах тримання під вартою, адже там йому не можуть дати належну медичну допомогу, позаяк він потребує тривалого стаціонарного лікування у тубдиспансері, апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчить про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в ДУ «Закарпатська УВП № 9», де підвартовим особам також надається необхідна медична допомога.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 перебуває під вартою вже понад 18 місяців.

Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Окрім того, колегія суддів визнає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_6 тривалий час під вартою здійснювалось на підставі відповідних судових рішень. Відтак, ці доводи не можна вважати слушними.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_6 , тяжкості покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, а також кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами та метою застосування запобіжних заходів.

Тому, доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновки суду першої інстанції про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_6 і не має на меті ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, на підставі яких ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, його тяжкість та інші наведені вище судження, а також дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 можливості внесення застави в розмірі 63540 гривень, визначеної ухвалою слідчого судді від 07.08.2020. При цьому, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни встановленого розміру застави або його скасування немає.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. ст. 117, 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів, до 09.04.2022 включно із можливістю внесення застави у розмірі 63 540 грн, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :