Справа № 333/33/22
Провадження № 1-кп/333/364/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого та клопотання захисника про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заявлені по кримінальному провадженню №0001023, відомості про яке внесене до ЄРДР 20 серпня 2021 р., за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження, в межах якого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 24.04.2022 р. До цього часу суд, у зв`язку з об`єктивними обставинами, враховуючи наявність в Україні воєнного стану, не має можливості розглянути дану справу.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цього запобіжного заходу продовжують існувати.

Обвинувачений не заперечував відносно задоволення клопотання прокурора.

Захисник заперечував відносно задоволення клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим, та просили змінити даний запобіжний захід на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, в якому мешкає з матір`ю та сестрою, переховуватися від суду наміру не має.

Дане клопотання прокурора розглядається головуючим суддею на підставі положень п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України, які кваліфікуються, як умисне вбивство двох осіб, вчиненому з особливою жорстокістю, та за яке передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Приймаючи рішення про зміну або продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та їх взаємозв`язок з можливими ризиками по справі.

Враховуючи суворість можливого покарання за інкриміновані злочини, а також що обвинувачений ОСОБА_4 має слабкі соціальні зв`язки, оскільки офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, суд вважає, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання, продовжує існувати і на теперішній час, а в умовах наявності воєнного часу в Україні, він навіть підвищився.

Потерпіла та свідки по даному кримінальному провадженню на теперішній час судом не допитані. З урахуванням обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, інформації щодо неодноразового прояву обвинуваченим агресії по відношенню до потерпілої, в тому числі у вигляді надсилання смс-повідомлень з погрозами, обізнаність обвинуваченого про місце проживання потерпілої та свідків та їх засобів зв`язку, суд вважає, що ризик можливого незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілу та свідків не зник.

Вказані ризики, на думку суду, є досить вагомими у даному випадку.

З урахуванням даних про обвинуваченого, характеру висунутого обвинувачення, вагомості наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не надання стороною захисту підтверджених гарантії, які б переважали встановлених судом ризиків, суд приходить до висновку, що інші більш м`які альтернативні запобіжні заходи, у т.ч. цілодобовий домашній арешт, на яких наполягали обвинувачений та його захисник, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Відомості про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

З огляду на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, направлених на заподіяння смерті іншим людям, суд скориставшись правом, передбаченим ч. 4 ст. 183 КПК, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 315, 372 КПК України, п. 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 діб, а саме: з 20.04.2022 року по 19.06.2022 року.

Ухвала діє до 19.06.2022 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1