Справа № 188/933/22
Провадження № 1-кс/188/186/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Слідчий суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в cмт Петропавлівка клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 14.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, стосовно підозрюваних

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанськ Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанськ Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Лисичанськ Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Лисичанськ Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_3 (далі слідчий) звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором ОСОБА_12 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні , внесеному 14.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, стосовно підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, які переховуються від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування клопотання зазначено таке.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Луганській області проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий вважає встановленими досудовим розслідуванням такі обставини.

Статутом Організації Об`єднаних Націй, підписаним 26.06.1945, який набув чинності 24.10.1945, створено Організацію Об`єднаних Націй (далі -ООН). До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24.08.1991 змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24.12.1991 змінено назву на російська федерація) та ще 49 країн - засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації були прийняті інші країни.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимістаь інтервенції та втручання у внутрішнісправи держав та резолюціями від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), що містаить Декларацію про неприпустимістаь втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містаить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), що містять Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містять визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що свідченням акту агресії є:

-застосування збройної сили державою протии суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

-застосуваннязбройноїсили державою першою в порушення Статуту

ООН.

Будь-яка з наступнихдій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншоїдержави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексіяі з застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою протии території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії протии третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, і регулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили протии іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без їїзгоди.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки 05.12.1994 підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД) від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна і російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного і зобов`язались виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язались не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних і інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав - учасниць Співдружності; не надавати "їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація 31.05.1997, уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 КонституціїУкраїни визначено, щоУкраїна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, їїжиття і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, містао Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 даної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст.ст. 27, 29 вказаної Конвенції, особи, щоперебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєїчесті. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, при чому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Окрім цього, статтями 31, 32 зазначеної Конвенції визначено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, яка перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно зі ст. 51 Конвенції окупаційна держава не має права примушувати осіб, що перебувають під захистом, служити в її збройних чи допоміжних силах.

Окупаційна держава може залучати до примусових робіт лише осіб, що перебувають під захистом, яким виповнилося 18 років, і лише до такої роботи, яка є необхідною для забезпечення потреб окупаційної армії або для належного забезпечення населення окупованої країни комунальними послугами, продуктами харчування, житлом, одягом, транспортом та медичними послугами. Особи, що перебувають під захистом, не можуть бути примушені виконувати будь-яку роботу, що передбачала б їхню участь у воєнних операціях. Окупаційна держава не може вимагати від осіб, що перебувають під захистом, застосовувати силу для забезпечення безпеки приміщень, де вони виконують доручену їм роботу. Робота повинна виконуватись лише в межах окупованої території, на якій знаходяться ці особи. Кожна така особа, наскільки це дозволяють обставини, повинна бути залишена на своєму звичайному місці роботи.

Робота повинна належним чином оплачуватись та відповідати фізичним та інтелектуальним можливостям робітників. Дія чинного в окупованій країні законодавства, яким регулюються умови та гарантії праці, зокрема що стосується зарплатні, робочих годин, обладнання, попередньої підготовки та компенсації за виробничі травми та хвороби поширюватиметься на осіб, що перебувають під захистом, залучених до роботи зазначеної в цій статті.

У жодному разі примусове залучення до праці не повинно передбачати участі робітників в організаціях військового або напіввійськового характеру.

Крім того, статтею 147 Женевської Конвенції зазначено, що серйозні порушення, про якій деться в статті 146 вказаної Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено протии осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, яка перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Згідно зі ст. 75 Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів, зокрема насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, у тому числі катування всіх видів - фізичні та психічні, або погрози їх вчинення.

Відповідно до ст. 1 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду.

Згідно із п. 1, 7 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 під військовим конфліктом слід розуміти форму розв`язання міждержавних або внутрішньодержавних суперечностей із двостороннім застосуванням воєнної сили. Основними видами воєнного конфлікту є війна та збройний конфлікт. Водночас, збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).

Так, упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, що відбувались в Україні, невстановлені на цей час службові особи Збройних сил російської федерації на території російської федерації вступили у злочинну змову та розробили злочинний план, яким, для досягнення військово-політичних цілей російської федерації, передбачалось поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, що полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формування під інформаційним впливом внутрішньої опозиції для створення постійно діючого фронту по всій території України.

Надалі, реалізуточи плани щодо ведення агресивної війни проти України, службові особи збройних сил російської федерації, навесні 2014 року (більш точні час та дату встановити під час досудового розслідування не представилося можливим) віддали злочинні накази щодо організації та підтримки терористичної* діяльності та діяльності незаконних збройних формувань на території України, у тому числі Луганської області, здійснення неоголошених і прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації.

Крім того, невстановлені на цей час особи, у тому числі службові особи збройних сил російської федерації, вирішили чинити злочин агресії проти України та здійснювати тимчасову окупацію частини її території за допомогою як іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, так і збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів.

При цьому, управління тимчасово окупованими територіями України невстановлені на цей час особи, у тому числі службові особи збройних сил російської федерації, вирішили здійснювати за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, а також підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Одним з таких незаконних збройних формувань, утворених з метою ведення бойових дій, здійснення розвідувальної та диверсійної діяльності проти підрозділів Збройних сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби та інших правоохоронних органів на території України, у тому числі на території міста Лисичанськ Луганської області, являлася так звана «Козацька Національна гвардія Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова».

Крім того, вказаний підрозділ забезпечував окупацію окремих територій Луганської області, у тому числі міста Лисичанськ Луганської області.

Активну участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», на території міста Лисичанськ Луганської області брали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,які діяли у його складі умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, з особистих мотивів, разом з іншими невстановленими особами.

Так, наприкінці квітня 2014 року (точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилося можливим) ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , увійшли до складу не передбаченого законом збройного формування, діючого на території міста Лисичанськ Луганської області - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова».

Увійшовши до вказаного незаконного збройного формування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи умисел приймати активну участь у діяльності вказаного незаконного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на: заволодіння окремими територіями та їх утримання, силову підтримку окремих владних структур, депортацію населення з регіону знаходження даного збройного формування, знищення живої сили супротивника з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї.

Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, приймали в ньому активну участь, зокрема, виконували вказівки осіб, які були рангом вище них.

Так, у період часу з кінця квітня 2014 року по 24 липня 2014 року (точний час та дату під час досудового розслідування встановити не представилося можливим), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи у складі не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», приймали активну участь у бойових діях з використанням автоматичної вогнепальної зброї проти військовослужбовців Збройних сил України в районі міста Лисичанськ Луганської області, а також, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вищезазначений період часу здійснювали несення служби на блокпосту, обладнаному на автошляху по АДРЕСА_3 на виїзд в бікмістаГірськеПопаснянського району Луганськоїобласті.

Під час ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,маючи при собівогнепальнузброю, перевіряли у осіб, якірухались через ціблокпости, документищопосвідчують особу, здійснювалиособистий догляд громадян, огляд речей, що при них знаходились, транспортнихзасобів та речей, які ними перевозились.

Крім того, що наприкінці травня 2014 року (точні час та дату під час проведення досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Лисичанськ, беручи активну участь у складі не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», володіючи та маючи можливість незаконного придбання у необхідній кількості вогнепальної зброї та боєприпасів, будучи незадоволеним своїм матеріальним станом, задля власного збагачення, забезпечення активної участі у непередбаченому законом збройному формуванні, здобуття авторитету серед інших його учасників, вирішив вчиняти тяжкі та особливо тяжкі злочини проти власності, волі, честі та гідності особи, а саме - напади з метою заволодіння чужим майном, поєднані із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, незаконне позбавлення волі та викрадення людини, щодо двох та більше осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, здійснюване протягом тривалого часу, заволодіння транспортними засобами.

Так, усвідомлюючи, що одноособово не зможе реалізувати зазначений намір, ОСОБА_4 з травня 2014 року (точні час та дату під час проведення досудового розслідування не встановлено) організував стійку злочинну групу з числа осіб, які входили до складу не передбаченого законом збройного формування так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», до якої на добровільній основі та єдності злочинних намірів увійшли ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , будучи керівником організованої групи і організатором злочинів, здійснював загальне керівництво зазначеною групою, координував та узгоджував діяльність її членів між собою, розробив план злочинної діяльності, який довів до відома всіх членів організованоїгрупи і отримав їх згоду і схвалення.

Розроблений ОСОБА_4 план злочинної діяльності передбачав скоєння незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, незаконного позбавлення волі та викрадення людей, розбійних нападів з метою заволодіння майном та грошовими коштами осіб, незаконного заволодіння транспортними засобами на території Луганської області.

Згідно з розробленим ОСОБА_4 планом, учасники організованої злочинної групи у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повинні були переміщатися по вулицях міста Лисичанськ Луганської області на автомобілі марки УАЗ зеленого кольору та виявляти осіб, яких з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя або здоров`я, із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, викрадати з метою подальшого їх незаконного позбавлення волі на території Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Лисичанська сода», розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Красна, 1, в приміщенні покинутої будівлі ТЕЦ, яка розташовувалась впритул мосту «Ювілейний» через річку Сіверський Донец.

На виконання вказаного плану ОСОБА_4 розподілив злочинні ролі та функції кожного учасника організованої групи:

ОСОБА_4 , будучи організатором та керівником групи, виконував наступне:

розробив єдиний злочинний план, який довів до відома всім учасникам групи, спрямований на досягнення єдиного злочинного наміру;

здійснював, координував та узгоджував діяльність членів організованої групи між собою;

розподіляв функції та обов`язки кожного з учасників групи, а саме надавав вказівки на викрадення осіб з метою їх подальшого позбавлення волі;

перед вчиненням злочинів передавав вогнепальну зброю та бойові припаси учасникам організованої групи для вчинення злочину, а також особисто використовував її в ході вчинення злочину, після чого передавав учасникам злочинної групи для подальшого зберігання в цілях використання в майбутньому при скоєнні злочинів;

забезпечив членів організованої групи автомобілем марки УАЗ зеленого кольору, на якому учасники організованої групи здійснювали викрадення людей та переміщення незаконно позбавлених волі осіб для їх використання у примусових роботах;

повідомляв ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , про місцезнаходження об`єктів, на які має бути спрямоване їх спільне злочинне посягання, а також про час вчинення злочинів;

отримував інформацію про об`єкти злочинних посягань;

на місці скоєння злочину, особисто керував діями організованої групи, здійснював візуальне спостереження за об`єктом злочину, та безпосередньо брав активну участь у вчинені злочинів;

при здійсненні нападів на потерпілих, разом з іншими учасниками організованої групи, придушував волю і бажання їх до опору, використовуючи в цілях залякування автоматичну вогнепальну зброю, здійснював огляд потерпілих, з метою виявлення грошових коштів та інших цінних речей;

після викрадення осіб, разом з іншими учасниками організованої групи, доставляв потерпілих до місця їх подальшого утримання;

отримував від учасників організованої групи майно, отримане в ході вчинення злочинів.

ОСОБА_5 , будучи активним учасником організованої групи, виконував наступне:

підпорядковувався ОСОБА_4 , виконував вказівки останнього;

отримував від ОСОБА_4 та інших членів організованої групи інформацію про місцезнаходження об`єктів, на які має бути спрямоване їх спільне злочинне посягання, а також про час вчинення злочинів;

отримував від ОСОБА_4 та інших членів організованої групи вогнепальну зброю та бойові припаси для вчинення злочину, а також особисто використовував її в ході вчинення злочину;

з метою викрадення людей та переміщення незаконно позбавлених волі осіб для їх використання у примусових роботах, разом з іншими учасниками організованої групи, пересувався на автомобілі УАЗ зеленого кольору по вулицях міста Лисичанськ Луганської області;

безпосередньо приймав участь у нападах, заволодінні транспортним засобом, викраденні та незаконному позбавленні волі людей;

при здійсненні нападів на потерпілих, разом з іншими учасниками організованої групи, придушував волю і бажання їх до опору, використовуючи в цілях залякування автоматичну вогнепальну зброю, здійснював огляд майна потерпілих, з метою виявлення грошових коштів та інших цінних речей;

на місціскоєннязлочинівздійснюваввізуальнеспостереження за об`єктомзлочину та безпосередньобравактивну участь у вчиненізлочинів.

ОСОБА_6 , будучи активним учасником організованої групи, виконував наступне:

підпорядковувався ОСОБА_4 , виконував вказівки останнього;

отримував від ОСОБА_4 та інших членів організованої групи інформацію про місцезнаходження об`єктів, на які має бути спрямоване їх спільне злочинне посягання, а також про час вчинення злочинів;

отримував від ОСОБА_4 та інших членів організованої групи вогнепальну зброю та бойові припаси для вчинення злочину, а також особисто використовував її в ході вчинення злочину;

з метою викрадення людей та переміщення незаконно позбавлених волі осіб для їх використання у примусових роботах, разом з іншими учасниками організованої групи, пересувався на автомобілі УАЗ зеленого кольору по вулицях міста Лисичанськ Луганської області;

безпосередньо приймав участь у нападах, заволодінні транспортним засобом, викраденні та незаконному позбавленні волі людей;

при здійсненні нападів на потерпілих, разом з іншими учасниками організованої групи, придушував волю і бажання їх до опору, використовуючи в цілях залякування автоматичну вогнепальну зброю, здійснював огляд майна потерпілих, з метою виявлення грошових коштів та інших цінних речей;

на місці скоєння злочинів здійснював візуальне спостереження за об`єктом злочину та безпосередньо брав активну участь у вчинені злочинів.

ОСОБА_7 , будучи активним учасником організованої групи, виконував наступне:

підпорядковувався ОСОБА_4 , виконував вказівки останнього;

отримував від ОСОБА_4 та інших членів організованої групи інформацію про місцезнаходження об`єктів, на які має бути спрямоване їх спільне злочинне посягання, а також про час вчинення злочинів;

отримував від ОСОБА_4 та інших членів організованої групи вогнепальну зброю та бойові припаси для вчинення злочину, а також особисто використовував її в ході вчинення злочину;

з метою викрадення людей та переміщення незаконно позбавлених волі осіб для їх використання у примусових роботах, разом з іншими учасниками організованої групи, пересувався на автомобілі УАЗ зеленого кольору по вулицях міста Лисичанськ Луганської області;

безпосередньо приймав участь у нападах, заволодінні транспортним засобом, викраденні та незаконному позбавленні волі людей;

при здійсненні нападів на потерпілих, разом з іншими учасниками організованої групи, придушував волю і бажання їх до опору, використовуючи в цілях залякування автоматичну вогнепальну зброю, здійснював огляд майна потерпілих, з метою виявлення грошових коштів та інших цінних речей;

на місці скоєння злочинів здійснював візуальне спостереження за об`єктом злочину та безпосередньо брав активну участь у вчинені злочинів.

В травні 2014 року, точний час під час проведення досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , об`єднані єдиним умислом на вчинення кримінальних правопорушень з метою заволодіння чужим майном, позбавлення волі та викрадення людей, незаконного заволодіння транспортними засобами, діючи узгоджено, у складі організованої групи, та виконуючи розпорядження керівника ОСОБА_4 , з метою застосування зброї при вчиненні збройних нападів на громадян та для забезпечення особистої безпеки учасників організованої групи, маючи умисел на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи у складі не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, діючи в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремівиди майна» від 17.06.1992 року № 2471-XII (зі змінами), без передбаченого п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622 (зі змінами), придбали предмети, схожі на автомати конструкції Калашникова «АК-74» або його модифікацій («АК-74», «АКС-74», «АКС-74У»), бойові припаси до них, а саме патрони зразка 1974 року, калібром 5,45 мм, які стали незаконно зберігати на території блокпосту, який розташовувався по вул. Кольцова м. Лисичанськ, при виїзді з міста в напрямку міста Гірське Луганськоїобласті та носити при собі, не маючи на це передбаченого законом дозволу.

При цьому, кожен з учасників організованої групи мав вогнепальну зброю, а саме: ОСОБА_4 - автомат «АК»; ОСОБА_5 - автомат «АК»; ОСОБА_6 - автомат «АК»; ОСОБА_7 - автомат «АК», СВД та бойові припаси до них.

Крім того, ОСОБА_4 , разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи учасниками не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», переміщуючись на транспортних засобах по території міста Лисичанськ Луганської області, здійснювали викрадення людей під приводом знаходження осіб у стані алкогольного сп`яніння та з інших надуманих причин, зокрема порушення т.зв. комендантської години, на підставі яких, особи доставлялись на територію ВАТ «Лисичанська сода», розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Красна, 1, в приміщення покинутої будівлі ТЕЦ, яка розташовувалась впритул мосту «Ювілейний» через річку Сіверський Донець, де незаконно утримували, проти їх волі протягом тривалого часу.

В період з початку липня по 24 липня 2014 року, організована група у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення нападів на окремих осіб, а саме незаконного позбавлення волі та викрадення людей, розбійних нападів з метою заволодіння майном та грошовими коштами осіб та незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 , разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи учасниками не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», переміщуючись на транспортних засобах по території міста Лисичанськ Луганської області, здійснювали викрадення людей під приводом знаходження осіб у стані алкогольного сп`яніння та з інших надуманих причин, зокрема порушення т.зв. комендантської години, на підставі яких, особи доставлялись на територію ВАТ «Лисичанська сода», розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Красна, 1, в приміщення покинутої будівлі ТЕЦ, яка розташовувалась впритул мосту «Ювілейний» через річку Сіверський Донець, де незаконно утримували, проти їх волі протягом тривалого часу.

В період з початку липня по 24 липня 2014 року, організована група у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення нападів на окремих осіб, а саме незаконного позбавлення волі та викрадення людей, розбійних нападів з метою заволодіння майном та грошовими коштами осіб та незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин:

05 липня 2014 року, приблизно о 23 годині ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, у складі організованої групи, з метою реалізації єдиного злочинного плану, розробленого ОСОБА_4 , спрямованого на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинені щодо двох осіб, а саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одягнуті у камуфльований одяг військового зразка, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю, на автомобілі марки УАЗ зеленого кольору, під керуванням ОСОБА_6 , прибули до ІНФОРМАЦІЯ_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де знаходилися потерпілі.

Знаходячись у зазначеному місці, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, у складі організованої групи, будучі участниками не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», демонструючи зброю, висловлюючи погрози її застосування, спрямували зброю - автомати Калашнікова в бік ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , таким чином підтверджуючи свій намір застосувати вогнепальну зброю, тобто діючи способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, силоміць, заштовхали їх в салон автомобіля марки УАЗ зеленого кольору, створивши таким чином зовнішні перепони для їх вільного пересування, фактично обмеживши свободу пересування, вибору потерпілими місця знаходження, фізичної свободи і особистої недоторканності, заподіяли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 фізичні страждання, тобто відкрито викрали їх.

Далі, реалізуючи злочиний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозами насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинені щодо двох осіб, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, із застосуванням зброї, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи, об`єднані єдиним з ОСОБА_4 та ОСОБА_19 злочинним умислом, виконуючи вказівки організатора групи - ОСОБА_4 , перебуваючи в салоні автомобіля УАЗ зеленого кольору, обшукали ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , під загрозою застосування насилля, небезпечного для життя та здоров`я, та відкрито заволоділи мобільним телефоном модели «Nокіа 6200» вартістю 300 гривень, грошовими коштами в сумі 350 гривень, які належали ОСОБА_17 та мобільним телефоном модели «Nокіа 6233» вартістю 300 гривень та грошовими коштами в сумі 500 гривень, що належали ОСОБА_15 .

Продовжуючи позбавляти волі ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , діючи умисно з тими ж мотивами та метою, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перевезли потерпілих на територію ВАТ «Лисичанська сода», розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Красна, 1, де проти їх волі, незаконно помістили в приміщення покинутої будівлі ТЕЦ, яка розташовувалась впритул мосту«Ювілейний» через річку Сіверський Донец, тобто незаконно позбавили ОСОБА_16 та ОСОБА_20 волі, та запобігли їх законному наміру покинути зазначене місце, чим порушили права людини, гарантовані Конституцією України, а саме: право на свободу та особисту недоторканість, право на невтручання в особисте життя, право на свободу пересування тощо. При цьому, перебуваючи у зазначеному місці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нанесли потерпілим декілька ударів руками та ногами по тулубу, від яких ОСОБА_21 та ОСОБА_22 впали на землю, чим заподіяли їм фізичні страждання.

Незаконне позбавлення волі потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_20 продовжувалося протягом кількох годин.

Повторно, 16 липня 2014 року, ввечері (точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з метою реалізації єдиного злочинного плану, розробленого останнім як організатором організованої групи, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, будучи одягненими у форму військового зразка, озброєні автоматичною зброєю, на автомобілі УАЗ зеленого кольору, під керуванням ОСОБА_6 , прибули до будинку АДРЕСА_6 , де на той час знаходився ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вийшли з автомобіля УАЗ та підійшли до ОСОБА_23 , який знаходився біля свого автомобіля марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , одночасно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спрямували зброю - автомати Калашнікова в бік потерпілого, таким чином підтверджуючи свій намір застосувати вогнепальну зброю в будь який момент.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням зброї, наказали ОСОБА_23 віддати ключі від автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 . Від таких дій потерпілий втратив можливість опору зазначеним особам та підкорився наказу, віддавши ОСОБА_24 .

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, діючи у складі організованої групи, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,всупереч волі ОСОБА_23 , демонструючи вогнепальну автоматичну зброю, погрожуючи її застосуванням, наказали потерпілому сісти на заднє пасажирське сидіння автомобіля УАЗ зеленого кольору, ОСОБА_6 сів за кермо зазначеного автомобіля, ОСОБА_4 поряд на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 поруч із потерпілим, при цьому тримав потерпілого під прицілом автомата Калашникова під час пересування, створивши таким чином зовнішні перепони для його вільного пересування, фактично обмеживши свободу пересування, вибору потерпілим місця знаходження, фізичної свободи і особистої недоторканності, заподіяли йому фізичні страждання, тобто відкрито викрали його, чим порушили права людини, гарантовані Конституцією України, а саме: право на свободу та особисту недоторканість, право на невтручання в особисте життя, право на свободу пересування тощо.

В цей час ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_4 ключі від автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , надані йому потерпілим, діючи умисно, у складі організованої групи, керуючись корисливим мотивом, за вказівкою ОСОБА_4 , сів за кермо та поїхав слідом за автомобілем УАЗ зеленого кольору, в якому пересувалися ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_23 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрито заволоділи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_23 , завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 9 836,00 гривень.

Продовжуючи реалізацію злочинного наміру, спрямованого на напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозами насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, незаконне позбавлення волі та викрадення людини, способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, здійснюване протягом тривалого часу, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи, об`єднані єдиним злочинним умислом з ОСОБА_5 , прибули на АДРЕСА_3 , де зупинили автомобіль та висадили із салону потерпілого ОСОБА_23 .

Крім того, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використанняпримусовоїпрацізабороняється.

Коженмає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Окрім цього, статтями 31, 32 Конвенції визначено, що жодний примус фізичногочи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, яка перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно зі ст. 51 Конвенції окупаційна держава не має права примушувати осіб, що перебувають під захистом, служити в її збройних чи допоміжних силах.

Окупаційна держава може залучати до примусових робіт лише осіб, що перебувають під захистом, яким виповнилося 18 років, і лише до такої роботи, яка є необхідною для забезпечення потреб окупаційної армії або для належного забезпечення населення окупованої країни комунальними послугами, продуктами харчування, житлом, одягом, транспортом та медичними послугами. Особи, щоперебувають під захистом, не можуть бути примушені виконувати будь-яку роботу, що передбачала б їхню участь у воєнних операціях. Окупаційна держава не може вимагати від осіб, що перебувають під захистом, застосовувати силу для забезпечення безпеки приміщень, де вони виконують доручену їм роботу. Робота повинна виконуватись лише в межах окупованої території, на якій знаходяться ці особи. Кожна така особа, наскільки це дозволяють обставини, повинна бути залишена на своєму звичайному місц роботи.

Робота повинна належним чином оплачуватись та відповідати фізичним та інтелектуальним можливостям робітників. Дія чинного в окупованій країні законодавства, яким регулюються умови та гарантії праці, зокрема що стосується зарплатні, робочих годин, обладнання, та компенсації за виробничі травми та хвороби поширюватиметься на осіб, що перебувають під захистом, залучених до роботи зазначеної в цій статті.

У жодному разі примусове залучення до праці не повинно передбачати участі робітників в організаціях військового або напіввійськового характеру.

Крім того, статтею 147 Женевської Конвенції зазначено, що серйозні порушення, про які йдеться в статті 146 вказаної Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють так дії, якщо їх здійснено протии осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, яка перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Згідно зі ст. 75 Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів, зокрема насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, у тому числі катування всіх видів - фізичні та психічні, або погрози їх вчинення.

Відповідно до ст. 1 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї або від третьої особи відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона або третя особа чи у вчиненні яких вона підозрюється, а також залякати чи примусити її або третю особу, чи з будь-якої причини, що ґрунтується на дискримінації будь-якого виду.

В порушення законодавства України та наведених норм міжнародного гуманітарного права, які визначають закони та звичаї війни, ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення за наступних обставин.

10 липня 2014 року, в нічний час (точний час під час досудового розслідування встановити не представилося можливим), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , разом з іншими невстановленими особами, приймаючи активну участь у не передбаченому законом збройному формуванні - так званій «Козацькій Національній гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», знаходячись в місті Лисичанськ Луганської області, пройшли підготовку до збройної агресії проти України, тобто всі необхідні тренування щодо ведення бойових дій, проведення стрільби з автоматичної та іншої вогнепальної зброї, маючи умисел на здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вигнанні цивільного населення для примусових робіт, вступили у злочинну змову з невстановленими в ході досудового слідства особами для реалізації вказаного умислу, шляхом вигнання викрадених осіб, та, в подальшому, незаконного позбавляння їх волі, для примусових робіт в місцях облаштування та будівництва фортифікаційних споруд, без їх добровільної згоди, порушуючи права людини, гарантовані Конституцією України, а саме: право на свободу та особисту недоторканість, право на невтручання в особисте життя, право на свободу пересування тощо.

Зокрема, в період з 10 липня 2014 року по 15 липня 2014 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи умисно, з тих же мотивів та метою, за попередньою змовою групою осіб із невстановленими учасниками не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», всупереч вимогам міжнародного гуманітарного права щодо законів та звичаїв ведення війни, в порушення вказаних вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, усвідомлюючи, що цивільне населення окупованих територій дозволяється використовувати виключно для виконання робіт, необхідних для забезпечення потреб окупаційної армії, до яких можна віднести ремонт доріг, мостів, залізничних колій, прокладку телефонних або телеграфних ліній тощо, знаходячись в місті Лисичанськ Луганської області, вирішили примусити ОСОБА_25 до виконання робіт із забезпечення стратегічних та тактичних потреб окупаційної армії як складової військових операцій проти Збройних Сил України.

10 липня 2014 року в нічний час (точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, одягнуті у камуфльований одяг військового зразка, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю, на автомобілі марки УАЗ зеленого кольору, прибули на вантажно-пасажирську залізничну станцію «Переїзна», яка розташована у центрі міста Лисичанськ Луганської області, де знаходився ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Знаходячись у зазначеному місці, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньої змовою, перебуваючи у складі не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, тобто діючи способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заштовхали в салон вищезазначеного автомобіля, створивши таким чином зовнішні перепони для його вільного пересування, фактично обмеживши свободу пересування, вибору потерпілим місця знаходження, фізичної свободи і особистої недоторканності, заподіяли йому фізичні страждання.

Далі, діючи умисно, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перевезли ОСОБА_25 на територію блок-посту, створеного учасниками не передбаченого законом збройного формування, який розташовувався по вул. Кольцова м. Лисичанськ, при виїзді з міста в напрямку міста Гірське Луганської області, де незаконно помістили потерпілого, проти його волі, у приміщення бландажу, тобто незаконно позбавили його волі та запобігли законному наміру останнього покинути зазначене місце, здійснювали його цілодобову охорону та конвоювання до місця роботи, чим порушили права людини, гарантовані Конституцією України, а саме: право на свободу та особисту недоторканість, право на невтручання в особисте життя, право на свободу пересування тощо.

Для досягнення мети порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вигнанні цивільного населення для примусових робіт, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із невстановленими учасниками не передбаченого законом збройного формування - так званої «Козацької Національної гвардії Всевеликого війська Донського ім. М.І. Платова», подавивши волю та супротив ОСОБА_25 шляхом його залякування використанням зброї, при цьому демонструючи її, без добровільної згоди ОСОБА_25 ,утримуючи його на території блок-посту, який розташовувався по вул. Кольцова м. Лисичанськ, при виїзді з міста в напрямку міста Гірське Луганської області, де, погрожуючи застосуванням зброї, примушували виконувати роботи з облаштування та побудови захисних споруд на вказаних об`єктах, а саме будівництво захисних стін навколо огорожі об`єктів дислокації не передбаченого законом збройного формування з мішків з піском, іншої фізичної роботи, проти волі потерпілого.

При цьому, в порушення норм Міжнародного гуманітарного права, а також гарантій закріплених у Конституції України та законодавстві України щодо права праці та належну оплату труда, вказану роботу ОСОБА_25 не оплатили.

Отже, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи умисно, вирішуючи стратегічні та тактичні потреби окупаційної армії як частину військових операцій, залучення до яких цивільного населення окупованих територій прямо заборонено нормами Женевської Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, примусили ОСОБА_25 протягом п`яти діб виконувати роботи з облаштування та побудови захисних споруд на вказаних об`єктах побутового облаштування цих територій, іншої фізичної роботи.

В судовому засіданні слідчий обґрунтував клопотання і просив слідчого суддю його задовольнити.

Прокурор підтримав клопотання та просив слідчого суддю його задовольнити.

Захисники в судовому засіданні не мали заперечень проти задоволення клопотання слідчого, сподівалися на розсуд суду.

Вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, вислухавши думки учасників судового розгляду, слідий суддя зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів, які додані до клопотання слідчого в обґрунтування клопотання, в провадженні слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Луганській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 14.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, стосовно підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Підозра зазначеним особам у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування та долученими до клопотання слідчого доказами: протоколами прийняття заяв про кримінальні правопорушення, рапортами працівників поліції; протоколами допиту потерпілих, свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду предметів (публікацій в Інтернеті), висновками судових товарознавчих експертиз.

Слідий додав до клопотання докази, що підозрювані ухиляються від явки на виклик слідчого (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) та перебувають на тимчасово окупованій території України. Судові повістки та повідомлення про підозру направлялися слідчим за місцем проживання підозрюваних, однак останні відсутні за зареєстрованим місцем прживання, що підтверджено рапортами поліцейських, також судові повістки та повідомлення про підозру публікувалися у газеті «Урядовий кур`єр». На час розгляду цього клопотання м. Лисичанськ є тимчасово окупованою територією України.

Згідно з ч.5 ст. 139 КПк України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

У ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII вказано, що порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно з нормою ст. 5 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-VII від 12.08.2014 ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває в районі проведення антитерористичної операції, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з особливостями, встановленими цим Законом.

Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.

Викладені в клопотанні обставини та додані до клопотання матеріали свідчать про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також, що вони перебувають на тимчасово окупованій території України, у зв`язку із чим оголошені у розшук, тобто наявні достатні підстави для здійснення спеціального досудового розслідування, отже, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 297-1 - 297-4, 376, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 14.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, стосовно підозрюваних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1