ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7525/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/123/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року,-

Даним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та зареєстровану в АДРЕСА_1 , громадянку України, з повною середньою освітою, непрацюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді семи років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання, а саме, з 13 березня 2021 року.
Вирішено питання процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна.
Згідно з вироком суду, 13 березня 2021 року близько 19 год. 00 хв. між ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 , на побутовому ґрунті, виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 виражався на адресу ОСОБА_7 нецензурною лайкою та наніс їй один удар кулаком руки в ділянку обличчя. Сприйнявши нецензурну лайку як образу, ОСОБА_7 вийшла із спальної кімнати та пішла до вітальної кімнати, де з поверхні столу взяла ніж для того, щоб залякати ОСОБА_9 , вважаючи, що за наявності ножа у її руках, він не буде здійснювати відносно неї будь-які фізичні посягання. Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи в правій руці ніж, повернулась до спальної кімнати, де ОСОБА_9 лежав на дивані. Побачивши ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підвівся з дивану та продовжив виражатись до неї нецензурною лексикою. В цей момент в ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, з мотивів помсти, за образливу, на її думку, поведінку потерпілого, раптово виник умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 13 березня 2021 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту із співмешканцем ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, утримуючи в правій руці ніж та, перебуваючи навпроти ОСОБА_9 , умисно нанесла йому один удар ножем в ділянку середньої та нижньої третин передньо-внутрішньої поверхні правого стегна, внаслідок чого заподіяла тілесні ушкодження у вигляді рани передньо-внутрішньої поверхні правого стегна з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, поверхневих і глибоких м`язів та стегнової артерії, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Смерть ОСОБА_9 настала на місці події внаслідок поранення правого стегна з ушкодженням м`яких тканин та стегнової артерії, що супроводжувалося зовнішньою кровотечею і призвело до розвитку гострої крововтрати (різкого обезкровлення організму).
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.119 КК України і призначити покарання в межах санкції даної статті КК України.
Апелянт вказує, що не погоджується з кваліфікацією, оскільки, на думку захисту, дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України.
Вважає, що умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у обвинуваченої не було, вона не могла передбачити настання таких суспільних наслідків, як тяжкі тілесні ушкодження загиблому, в той же час мотив у ОСОБА_7 був залякати, щоб останній припинив її бити.
Зазначає, що ОСОБА_9 підійшов до обвинуваченої та намагався нанести удар ногою і не побачив ніж в руці ОСОБА_7 та напоровся на нього.
Стверджує, що дій щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 обвинувачена не здійснювала та не бажала здійснювати, а наявне тілесне ушкодження утворилося внаслідок дії загиблого ОСОБА_9 ..
Посилається на те, що відповідно до висновку експерта №295 від 09.04.2021 року встановлено, що механізм нанесення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , враховуючи дані слідчого експерименту та допиту підозрюваної ОСОБА_7 , є малоймовірним, однак не виключено.
Звертає увагу на те, що на думку сторони захисту в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, оскільки прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень у обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілому не було.
Апелянт також не погоджується з висновком суду щодо перебування обвинуваченої ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до висновку судового експерта при газохроматичному дослідженні взірця крові ОСОБА_7 метилового, етилового та інших спиртів не виявлено, тому вважає, що є підстави для виключення з обтяжуючих обставин, перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинувачену ОСОБА_7 , в судових дебатах її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу просять її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими та в апеляції не оспорюються.
Щодо посилання апелянта на наявність в діях обвинуваченої ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, тобто вбивство вчинене через необережність, то вони є необґрунтованими.
Такі доводи захисту були предметом розгляду суду першої інстанції і суд надав їм правильну правову оцінку.
Так, суд правильно критично оцінив показання обвинуваченої, яка не визнаючи своєї вини в пред`явленому обвинувачені, вказала, що умисно удару ножем потерпілому не наносила, а він випадково сам наткнувся на ніж, який вона тримала в руці, наставивши на нього.
Такі твердження обвинуваченої, в тому числі, зазначених нею під час проведення слідчого експерименту 06.04.2021 року, суд правомірно визнав неспроможними та спростував на підставі висновків експерта № 215 від 07.04.2021 року, №295 від 09.04.2021 року, відповідно до яких виявлена у потерпілого ОСОБА_9 рана передньо-внутрішньої поверхні правого стегна, зважаючи на її локалізацію, не виключено, утворилася при такому взаєморозташуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як на це вказала обвинувачена, однак, зважаючи на глибину рани та метричні характеристики клинка ножа, що вказує на практичне повне його занурення у тіло, а також зважаючи на вказане і продемонстроване обвинуваченою положення кисті, при якому вона утримувала ніж правою рукою так, що лезо виходило з кулака між першим і другим пальцями, при цьому кисть її правої руки не була фіксована та не притиснута до її частини тіла чи до інших поверхонь, утворення ушкодження при піднятті потерпілим на неї ноги і замаху, наткнутися на вістря ножа, є малоймовірним (т.1, а.п. 123-128, 114-118).
До того ж, суд вірно встановив, що в обстановці, яка реально склалася між обвинуваченою та потерпілим на момент конфлікту, обоє перебували у стані алкогольного сп`яніння, сварилися в зв`язку з чим між ними склалися неприязні стосунки.
Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченої, колегія суддів виходить з усіх обставин вчиненого кримінального злочину: поведінки обвинуваченої і потерпілого, яка передувала кримінальному правопорушенню, їх взаємовідносин, наявного побутового конфлікту і спричинення потерпілим обвинуваченій ушкоджень (вдарив у брову), що створило неприязні стосунки, враховує знаряддя, за допомогою якого було нанесено тяжкі поранення в ногу потерпілого - ніж, тому винна однаково бажала заподіяти тяжкі тілесні ушкодження.
Посилання апелянта на наявність в діях обвинуваченої ст. 119 КК України є необґрунтованими, оскільки за цією нормою закону винний не має умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а встановлені обставини даної справи вказують на наявність умислу обвинуваченої спричинити потерпілому тілесні ушкодження.
Що стосується наслідку у вигляді смерті потерпілого, то в її настанні наявна необережна форма вини ОСОБА_7 , оскільки вона не бажала та не допускала такого наслідку, проте могла і повинна була усвідомлювати можливість настання смерті потерпілого внаслідок своїх дій.
При цьому, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо недоведеності вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки обвинувачена в суді першої інстанції вказала, що до конфлікту з потерпілим розпивали алкогольні напої. Вказані обставини підтвердили свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та відповідно до виписки із медичної карти №65 від 13.03.2021 року у ОСОБА_7 виявлена гостра алкогольна інтоксикація, середня степінь алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, суд вірно встановив характер завданих тілесних ушкоджень, взяв до уваги спосіб їх нанесення, дії обвинуваченої під час та після вчиненого діяння та дійшов правильного переконання, що умисел ОСОБА_7 був спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 в процесі конфлікту, який виник між ними на побутовому ґрунті, тому підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої на ч.1 ст. 119 КК України, як про це просить апелянт, немає.
Щодо призначеного покарання ОСОБА_7 , то суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.
При призначенні покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Так, суд врахував, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинила умисний злочин проти здоров`я людини, який законом віднесено до категорії тяжких, наслідком якого є смерть потерпілого ОСОБА_9 ..
При цьому суд врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, врахував думку потерпілої, яка просила обвинувачену суворо не карати та, взявши до уваги обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння - вірно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни чи скасування вироку.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді