№ Справа № 442/1796/22
№ Провадження № 1-кс/442/523/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в :
До слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла заява, у якій ОСОБА_2 просить скасувати заборону відчуження на його автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення, та направити постанову в підроздій МРЕВ для внесення змін в базі даних „Арешт. В обгрунтування заяви ОСОБА_2 вказує, що 27.04.2011 на підставі листа Прокуратури м. Брянка (Луганська обл.) від 26.04.2011 № 797 (ст. слідчий ОСОБА_3 ) підрозділом МРЕВ Луганської області була накладена заборона відчуження на його транспортні засоби, в тому числі на автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення. Прокуратурою м. Брянка у 2011 році було закінчено всі слідчі дії по справі, ве він був допитаний в якості свідка. У зв`язку з тим, що прокуратурою м. Брянка (Луганська обл.) після завершення справи не було знято заборону відчуження з вказаного транспортного засобу по теперішній час, просить клопотання задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з висновків Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19:
21.1. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
21.2. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17).
21.3. Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 569/4374/16-ц).
21.4. Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.07.2018, від 17.10.2018 у справі № 461/233/17 та від 07.11.2018 у справі № 296/8586/16-ц).
21.5. Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року(постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 202/5044/17, від 28.11.2018 у справі № 636/959/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 640/17552/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18, від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15-ц).
Слідчим суддею встановлено, що арешт, із клопотанням про скасування якого звернувся заявник, накладено у квітні 2011 року, тобто під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, а з листа Прокуратури Луганської області від 23.04.2019 17/2-22006-19 не вбачається, що кримінальне провадження передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, тому вирішення питання щодо зняття такого арешту слід здійснювати саме за правилами КПК України 2012 року.
Згідно зі ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Відповідно клопотання про скасування арешту майна, також має подаватися до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
З картки обліку у БД „Арешт вбачається, що 26.04.2011 Прокуратурою м. Брянка (Луганська область) було накладено арешт.
Відповідно до листа прокуратури Луганської області від 23.04.2019 № 17/2-22006-19, адресованого ОСОБА_2 , прокуратурою області розглянуто звернення ОСОБА_2 щодо скасування арешту на рухоме майно, накладене слідчим прокуратури м. Брянка Луганської області. Встановлено, що перевірити наявність зазначеного кримінального провадження та законність, прийнятих у ньому процесуальних рішень не надається можливим, у зв`язку з тим, що його матеріали залишені на тимчасово окупованій території в адміністративній будівлі прокуратури м. Брянка Луганської області.
Відповідно до додатку до Закону України „Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII „Перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур до територіальної юрисдикції Алчевської місцевої прокуратури відноситься місто Алчевськ, місто Брянка, Перевальський район.
П. 24 Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури установлено, що Додаток „Перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур до Закону України „Про прокуратуру втрачає чинність із дня початку роботи окружних прокуратур.
Як вбачається, з додатку до наказу Генерального прокурора „Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур від 17.02.2021 № 39 до територіальної юрисдикції Алчевської окружної прокуратури відноситься Алчевський район.
Згідно з Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 08.12.2014 № 56/0/38-14 „Про визначення територіальної підсудності справ територіальна підсудність Алчевського міського суду Луганської області визначена Лисичанському міському суду Луганської області.
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про визначення територіальної підсудності справ від 02.09.2014 № 2710/38-14 відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України „Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29.08.2014, вх. № 10027/0/30-14 від 01.09.2014), визначено територіальну підсудність: цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції; кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним) судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, для забезпечення розгляду такими місцевими загальними та апеляційними судами: суд, територіальна підсудність справ якого змінюється: Брянківський міський суд Луганської області; суд, якому визначається територіальна підсудність справ: Лисичанський міський суд Луганської області.
Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду „Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану від 06.03.2022 № 1/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, територіальну підсудність справ Лисичанського міського суду Луганської області визначено Петропавлівському районному суду Дніпропетровської області.
З заяви ОСОБА_2 вбачається, що арешт майна накладено органом досудового розслідування, у межах територіальної юрисдикції Брянківського міського суду Луганської області. Враховуючи те, що територіальну підсудність Брянківського міського суду Луганської області змінено на Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, відтак повноважним слідчим суддею для розгляду клопотання про скасування арешту майна є слідчий суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області (52700, Дніпропетровська область, смт Петропавлівка, вул. Героїв України, 74-А), а не слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.
Отже, ОСОБА_2 звернувся не до того слідчого судді, який уповноважений розглядати заяву про скасування арешту, що є підставою для повернення його заяви згідно з п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України.
Окрім того, слідчий суддя зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Проте заявником не надано доказів того, що він є власником або володільцем автомобіля Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року виготовлення, а отже є особою яка має подавати таку заяву, що є іншою підставою для повернення його заяви (п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України).
Враховуючи наведене, заява ОСОБА_2 про скасування арешту майна, не підлягає розгляду слідчим суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, а тому таке у відповідності до вимог ст. 132 КПК України, слід повернути ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
Заяву ОСОБА_2 про скасування арешту майна, повернути заявнику.
Роз`яснити особі, яка подала клопотання, що повернення клопотання не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1