Справа № 675/1599/21
Провадження № 1-в/675/14/2022
У Х В А Л А
"11" серпня 2022 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_4 зазначає, що після його засудження до довічного позбавлення волі за вироком апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року минуло 15 років, а тому наявні законні підстави, передбачені ч. 5 ст. 80 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали з зазначених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив з огляду на його безпідставність.

Крім того, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення його безпосередньої присутності в судовому засіданні у залі суду в суді першої інстанції, у якій вказав, що проти здійснення дистанційного судового провадження заперечує.

Частиною 2 статті 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Тобто чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє суду прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану незалежно від наявності згоди на це засудженого.

24 лютого 2022 року Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». На даний час воєнний стан в Україні продовжено до 23 серпня 2022 року.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Разом з тим, суд переконаний, що дистанційне судове провадження будь-яким чином не перешкоджає ОСОБА_4 брати участь у судовому засіданні та реалізовувати свої процесуальні права, в тому числі і право на доступ до суду. Більше того, права ОСОБА_4 можуть бути також реалізовані через захисника адвоката ОСОБА_5 , який призначений для захисту його прав Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року по справі № 320/2582/19, у якій суд зауважив, що право особи на участь у судовому засіданні не буде порушено, оскільки участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції є фактичною участю в судовому розгляді, проте в іншому форматі.

З огляду на наявну технічну можливість проведення судового розгляду в режимі відеоконференції з Державною установою «Сумський слідчий ізолятор», суд дійшов висновку про те, що заява засудженого ОСОБА_4 про забезпечення його безпосередньої присутності в судовому засіданні у залі суду в суді першої інстанції до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд знаходить, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів провадження слідує, що вироком апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2005 року, ОСОБА_4 засуджено за ст.ст. 93 п «з», 94, 123 ч. 1 КК України 1960 року, ст.ст. 129 ч. 1, 263 ч. 1, 201 ч. 1, 185 ч. 2 КК України 2001 року, ст. 42 ч. 1 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди.
Вказаний вирок набрав законної сили 29 березня 2005 року відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності.
Згідно з ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
Що ж стосується посилань засудженого на ст. 80 КК України, виходячи з чого він вважає, що строк відбування ним покарання минув, то суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки-у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років затяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
Стаття 80 КК України визначає правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. При застосуванні ст. 80 КК України мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково.
У даному випадку зміст клопотання та досліджені судом докази не свідчать про те, що закінчився строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі.
Суд враховує, що вирок апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року, яким засуджено ОСОБА_4 , набув законної сили та почав виконуватися з моменту набрання ним законної сили, а тому строк давності до вказаного обвинувального вироку не застосовується.
З аналізу вищезазначених норм випливає, що після того як вирок апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року був залишений без зміни ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2005 року, цей вирок почав виконуватись. Тобто з 29 березня 2005 року ОСОБА_4 є засудженою особою, а не попередньо ув`язненою особою. Тому посилання засудженого про те, що на підставі ст. 80 КК України він має бути звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків виконання вироку суд не вважає переконливими та такими, що дають підстави для задоволення клопотання.
Щодо посилань засудженого на норми ч. 5 ст. 80 КК України, згідно яких, на його думку, суд зобов`язаний у випадку неможливості застосування давності довічне позбавлення волі замінити позбавленням волі, останній залишив поза увагою ряд обставин, що мають суттєве значення для прийняття такого рішення.
Так, необхідно наголосити, що приписи ч. 5 ст. 80 КК України не вказують на безумовний обов`язок суду замінити довічне позбавлення волі на позбавленням волі у разі відсутності наявності підстав для застосування давності. Ця норма передбачає право суду застосовувати чи не застосовувати давність. При цьому, такі приписи КПК України передбачають можливість заміни покарання тільки у випадку, якщо така давність по своїй суті наявна, але не може бути застосована судом.
Оскільки під давністю виконання обвинувального вироку необхідно розуміти закінчення встановлених у законі відповідних строків із дня набрання обвинувальним вироком законної сили, то з огляду на встановлені вище обставини відсутні підстави вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого у даній справі не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ч. 1 ст. 80 КК України.
Таким чином, законні підстави для застосування щодо засудженого ч. 5 ст. 80 КК України у даному випадку відсутні, а тому клопотання ОСОБА_4 до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1