ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1637/22 Справа № 201/2257/22 Головуючий у І-й інстанції - ОСОБА_1 Головуючий у ІІ-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001534 за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
06 грудня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки зі звільненням від відбуття покарання строком на три роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного вищевказаним вироком покарання, двох років одного місяця позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року, та визначено остаточно до відбування чотири роки один місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено відраховувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк відбутий за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року в період з 23 квітня 2018 року по10 червня 2019 року.

За обставин встановлених судом першої інстанції, 11 серпня 2020 року приблизно о 15-45 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, провул. Відрадний, біля буд. 126 побачив транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Jetta», д.н.з НОМЕР_1 , сірого кольору, в якому перебував потерпілий ОСОБА_10 , підійшовши до вказаного автомобіля побачив між правим та лівим переднім сидінням чоловічий гаманець ТМ «Бєєлон», чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_10 та який ОСОБА_8 визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_8 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчиненого повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, відчинив передні пасажирські двері зазначеного автомобіля марки «Volkswagen Jetta», д.н.з НОМЕР_1 , сірого кольору і скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 в цей час вийшов з вказаного автомобіля, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу викрав вищевказаний чоловічий гаманець ТМ «Бєєлон», чорного кольору вартістю 333,33 грн. в середині якого знаходилось 150 грн.
Після того, ОСОБА_8 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, покинув місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 483,33 грн.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що потерпілий ОСОБА_10 не був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду кримінального провадження, що на думку захисника свідчить про порушення судом прав потерпілого, передбаченого ст. 56 КПК України.
Посилається на те, що заяви потерпілого, які наявні в матеріалах провадження викликають сумніви в їх достовірності, оскільки у зв`язку із військовою службою, потерпілого 15 квітня 2022 року взагалі не було в м. Дніпро.
Зазначає про те, що проведення судового засіданні за відсутності потерпілого, унеможливило встановлення суттєвих протиріч між обставинами обвинувачення ОСОБА_8 зазначених в обвинувальному акті, з показами потерпілого ОСОБА_10 .
Також посилається на те, що судом не було з`ясована думка обвинуваченого щодо розгляду справи без захисника.
Вказує на те, що суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння обвинуваченим тих фактичних обставин, які він буде позбавлений можливості оскаржити, та не здійснив допиту обвинуваченого, що виключає покладення в обґрунтування вироку його показань як доказу винуватості в інкримінованому злочині.

Прокурор також не погодився з прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку із невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Просить зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_8 , згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 21 квітня 2018 року до 10 червня 2019 року. В іншій частині вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 72 КК України не врахував строк попереднього ув`язнення, з моменту затримання обвинуваченого, з 21 квітня 2018 року, а врахував строк відбуття покарання з 23 квітня 2018 року, з дня обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 та винесення ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив залишити її без задоволення, апеляційну скаргу прокурора підтримав.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушенні, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року, у справі № 521/11639/16-к, законодавець зобов`язує суд під час судового розгляду встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Судом першої інстанції дані вимоги закону були виконані в повному обсязі.
Як вбачається з аудіозапису технічної фіксації судового засідання від 22 квітня 2022 року, враховуючи думку учасників процесу, судом було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду у відповідності до вимог ст. 349 КПК України, визначивши обсяг та порядок дослідження доказів, а саме обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння обвинуваченим тих фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті, спростовуються технічним записом судового засідання від 22 квітня 2022 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 особисто просив суд розглянути справу без виклику в судове засідання потерпілого та дослідження всіх письмових доказів, посилаючись на те, що він повністю визнає свою провину та згоден з фактичними обставинами вчинення злочину, викладеними в обвинувальному акті, що свідчить про добровільну згоду щодо розгляду справи відповідно до вимог ст. 349 КПК України, пояснивши, що суть обвинувачення йому повністю зрозуміла, вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в тій частині, що суд не здійснив допиту обвинуваченого, що виключає покладення в обґрунтування вироку його показань як доказу винуватості в інкримінованому злочині, оскільки вони спростовуються технічним записом судового засідання від 22 квітня 2022 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 був допитаний в судовому засіданні та пояснив, що він 11.08.2022 року, близько 15 години 45 хвилин, проходив по провулку Відрадний, побачив автомобіль, який стояв, в якому побачив між передніми сидіннями гаманець чорного кольору. Скориставшись тим, що водій автомобіля був неуважним, він забрав гаманець з автомобіля та пішов. В гаманці були гроші в сумі 150 гривень. Провину свою визнає повністю та щиро кається у вчиненому.
Надані обвинуваченим ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснення повністю відповідають фактичними обставинами вчинення обвинуваченим злочину, викладеними в обвинувальному акті
Крім того, суд першої інстанції належним чином роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_8 , що він буде позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються та належним чином з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин.
Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_8 розумів порядок розгляду справи у порядку, визначеному ст. 349 КПК України та наслідки такого розгляду, а тому зазначені вище доводи захисника є необґрунтованими.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на його думку, полягає в тому, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду справи 22.04.2022 року протирічать обставинам, що зазначив потерпілий під час досудового розслідування та можуть вказати на його самообман, апеляційний суд доходить наступних висновків.
В обґрунтування зазначеної позиції захисник посилається на правовий висновок Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 04.11.2021 року у справі № 345/2729/20.
Однак, дослівно виклавши правову позицію суду касаційної інстанції в своїй апеляційній скарзі, захисник не зважив на те, що обставини у кримінальному провадженні, які були предметом розгляду касаційним судом в зазначеній справі та в цьому кримінальному провадженні не є тотожними, а тому така правова позиція не може бути застосована і у цій справі.
Так, у справі № 345/2729/20 Верховним Судом було встановлено порушення судом першої інстанції при застосуванні вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, які полягали в тому, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений свою провину у вчинені кримінальних правопорушень визнав частково та оспорив обставини вчинення злочинів, викладених в обвинувальному акті, тому суду необхідно було розглянути кримінальне провадження в загальному порядку.
В той час, як в даному кримінальному провадженні, під час допиту в суді першої інстанції ОСОБА_8 провину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини злочину в якому він обвинувачується, викладені в обвинувальному акті, з приводу дослідження будь-яких інших доказів, в тому числі щодо виклику потерпілого ОСОБА_10 в судове засідання, від ОСОБА_8 ніяких клопотань не надходило, а тому судом першої інстанції було вірно встановлено обставини, які мають значення для кримінального провадження, тому апеляційним судом не було встановлено порушень судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надав в судовому засіданні протирічать обставинам, які зазначав потерпілий на досудовому розслідуванні, то слід зазначити наступне.
В судовому засіданні 22.04.2022 року судом на обговорення учасників судового провадження було поставлене питання про можливість розгляду провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_10 . Обвинувачений та прокурор не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_10 .
Як вбачається з аудіозапису технічної фіксації судового засідання від 22 квітня 2022 року, враховуючи думку учасників процесу, судом було прийнято рішення щодо проведення судового розгляду відповідно до вимог ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.
Під час допиту ОСОБА_8 в суді першої інстанції підтвердив фактичні обставини злочину в якому він обвинувачується, з приводу дослідження будь-яких інших доказів, в тому числі щодо пояснень потерпілого, від учасників кримінального провадження ніяких клопотань не надходило.
Тому доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що покази ОСОБА_8 , які він надав в судовому засіданні протирічать обставинам, які зазначав потерпілий на досудовому розслідуванні, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки пояснення потерпілого не досліджувались судом першої інстанції, та з цього приводу не надходило ніяких клопотань, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості досліджувати ті докази, які не були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому долучені до апеляційної скарги протоколи допиту потерпілого ОСОБА_10 на досудовому слідстві, не можуть бути прийняті до уваги при розгляді апеляційних скарг, оскільки згідно з положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України.
Щодо доводів захисника ОСОБА_7 в апеляційні скарзі про те, що суд першої інстанції не з`ясував думку обвинуваченого щодо можливості розгляду справи без захисника, то вони також спростовуються аудіозаписом технічної фіксації судового засідання від 22 квітня 2022 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що йому зрозуміло його право мати захисника та пояснив, що йому не потрібен захисник, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що потерпілий не був належним чином повідомлений про судовий розгляд, а тому були порушені його права передбачені ст. 56 КПК України, є безпідставними з огляду на таке.
В матеріалах справи наявні заяви потерпілого ОСОБА_10 про те, що розгляд підготовчого судового засідання, а також судовий розгляд він просить провести за його відсутності, в яких потерпілий крім всього зазначив про те, що не має клопотань, моральних та матеріальних претензій, а також про те, що покарання просить винести на розсуд суду (а. с. 15, 16 т. 1). Аналогічну заяву потерпілий подав на адресу апеляційного суду, в якій ОСОБА_10 зазначив, що просить розглянути справу без його участі, оскільки на теперішній час проходить службу в Збройних силах України.
Тобто, вищевикладене свідчить про те, що потерпілий був належним чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи викладені в заявах потерпілого ОСОБА_10 позиції, а також те, що брати участь у судовому провадженні є правом потерпілого, яке також передбачає і право відмовитись від участі в судовому провадженні в будь-якій інстанції, суд додержуючись вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, розглянув дане кримінальне провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_10 .
Крім того, потерпілий ОСОБА_10 вирок суду першої інстанції не оскаржував, тобто не скористався своїм правом на апеляційне оскарження, в тому числі й з підстав його неналежного повідомлення, що підтверджує висловлену у заяві позицію щодо можливості розгляду справи за його відсутності.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2021 року, по справі № 345/2729/20, на яку посилається захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що твердження захисника про те, що потерпілий не був належним чином повідомлений про судовий розгляд, є необґрунтованим, оскільки апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_10 були подані заяви про те, що справу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілий просить розглянути за його відсутності, що свідчить про належність повідомлення потерпілого про слухання справи, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, а тому апеляційний суд відхиляє доводи захисника в цій частині.
Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що заяви потерпілого, які наявні в матеріалах провадження викликають сумніви в їх достовірності, оскільки у зв`язку із військовою службою, потерпілого 15 квітня 2022 року взагалі не було в м. Дніпро, то в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості з приводу проходження потерпілим ОСОБА_10 військової служби станом на 15 квітня 2022 року, а тому, зазначене спростовує доводи апеляційної скарги захисника відносно достовірності заяв потерпілого.
Крім того, доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо порушення прав потерпілого на участь в судовому провадженні також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу має право подати обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, чи захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого.
Доводи захисника про порушення прав потерпілого, стосуються виключно інтересів потерпілого, як наслідок, ці доводи виходять за межі прав, наданих кримінально процесуальним законодавством захиснику обвинуваченого.
Колегія суддів враховує, що потерпілий ОСОБА_10 не подавав апеляційну скаргу на вирок суду та в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що він уповноважив на це захисника обвинуваченого.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що воно відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за злочини проти власності; на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив новий злочин в період іспитового строку, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2019 року, яким ОСОБА_8 було визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом встановлено не було.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Щодо доводів прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно зарахувати у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 21 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року, то такі доводи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України та призначено остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного оскаржуваним вироком покарання, двох років одного місяця позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року, та остаточно визначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Також оскаржуваним вироком, у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк відбутий за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року в період з 23 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року.

Однак, зарахований ОСОБА_8 строк за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року в період з 23 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року зарахований невірно, оскільки суд першої інстанції повинен був врахувати у строк попереднього ув`язнення, строк з моменту затримання обвинуваченого, а саме з 21 квітня 2018 року, в той час, як суд врахував строк відбуття покарання з 23 квітня 2018 року, з дня обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
З огляду на вищевикладене, оскільки суд першої інстанції невірно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення саме з 21 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що невірне зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального Закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та які є підставою для зміни вироку суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року за період з 21 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4