ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/184/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 09 травня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

ОСОБА_7 призначено за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, зарахувавши повністю відбуте покарання за попереднім вироком у виді 3 місяців арешту, з розрахунку один день арешту за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та повністю приєднано покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2019 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. і за сукупністю вироків визначено до остаточного відбування ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. слід виконувати самостійно (штраф сплачено 11 березня 2020 року).

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 28 листопада 2019 року (з дати винесення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 11 березня 2020 року (дату винесення ухвали про зміну запобіжного заходу на домашній арешт), та з 20 січня 2022 року (з дати винесення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 09 травня 2022 року (по дату винесення вироку), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також, цим вироком було продовжено до 07 липня 2022 року строк раніше застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На цей вирок прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, за якими 24 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження. Апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_7 до суду не надходила.

Ухвалою апеляційного суду від 07 липня 2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 було продовжено до 04 вересня 2022 року.

Закінчити апеляційний розгляд до спливу вказаного строку неможливо, оскільки за клопотанням захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний розгляд відкладено на 07 вересня 2022 року.

Прокурор 10 серпня 2022 року року подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Необхідність продовження строку дії запобіжного заходу прокурор мотивує тим, що продовжують існувати ризики, для запобігання яким було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зокрема, наголошує на тому що застосований раніше в цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді домашнього арешту виявився недостатнім і обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від суду, що призвело до зміни запобіжного заходу на тримання під вартою.

Перевіривши доводи вказаного клопотання прокурора та заслухавши його думку щодо підстав продовження строку тримання під вартою які наведені у поданому клопотанні, пояснення обвинуваченого і думку захисника, які заперечили проти продовження обраного запобіжного заходу, ознайомившись з матеріалами провадження, колегія суддів приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Зі змісту статті 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 5 статті 199 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою було продовжено до 04 вересня 2022 року.

У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 20 січня 2022 року у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_12 під час судового розгляду в цьому провадженні на судові виклики систематично не з`являвся. В подальшому його дію було продовжено у зв`язку з тим, що встановлені при обранні запобіжного заходу ризики на час розгляду кримінального провадження не зменшились і продовжували існувати.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09 травня 2022 року ОСОБА_7 засуджено з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, яке у випадку залишення вироку без змін підлягає реальному виконанню, а тому усвідомлюючи суворість призначеного покарання, обвинувачений може переховуватися від суду і перешкоджати закінченню кримінального провадження, а тому ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу продовжують існувати і більш м`який запобіжний захід не зможе їм запобігти.

З урахуванням наведеного та враховуючи наявні в матеріалах провадження відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою на термін, що необхідний для завершення апеляційного розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 331, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Продовжити до 09 жовтня 2022 року, включно, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09 травня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді