Житомирський апеляційний суд
Справа №281/355/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.213 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.213 КК України, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радогоща, Лугинського райну, Житомирської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, фізичної-особи підприємця, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.
У даному кримінальному проваджені цивільний позов не заявлено.
Судові витрати відсутні.
Майнової шкоди кримінальним проступком не завдано.
Речові докази в кримінальному провадженні: металобрухт чорних металів вагою 314,5 кг. та електронні ваги марки «Stanopera» передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області конфіскувати в дохід держави.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що не дивлячись на загальновідомий порядок проведення операції з металобрухтом, не маючи передбаченої законом державної реєстрації, не будучи включеним до переліку суб?єктів господарювання та не маючи спеціального дозволу на зайняття даним видом діяльності, що здійснюють операції з металобрухтом, всупереч вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 (із змінами та доповненнями), відповідно до вимог якої операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами, а збирання, заготівля, переробка та реалізація промислового металобрухту фізичними особами забороняється, діючи умисно та протиправно, з особистих мотивів, з метою платного прийняття металобрухту, на прилеглій території до нежитлових будівель, за адресою: АДРЕСА_2 , ігноруючи вимоги до суб?єктів господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом, передбачені ст. 5 Закону України «Про металобрухт», за відсутності кваліфікованих спеціалістів, без здійснення контролю за вибуховою, пожежною, екологічною та радіаційною безпекою, за відсутності обладнання та устаткування, яке необхідно мати спеціалізованому підприємству та його приймальним пунктам або спеціалізованому металургійному переробному підприємству при здійсненні операцій з металобрухтом, передбаченого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.03.2016 N 524, а також Акту обстеження місцевою державною адміністрацією спеціалізованих підприємств, їх приймальних пунктів і спеціалізованих металургійних переробних підприємств на їх відповідність вимогам Закону України «Про металобрухт», переслідуючи корисливий мотив, протягом останніх декількох років по 13 березня 2019 року здійснював прийом металобрухту чорних та кольорових металів від населення. Таким чином, ОСОБА_8 , організував незаконний пункт прийому та схову металобрухту чорних та кольорових металів, обладнавши його електронними вагами, та здійснював прийом брухту чорних та кольорових металів від мешканців Лугинського району за готівковий розрахунок, без ведення бухгалтерського та оперативного обліку операцій з металобрухтом, який в подальшому збував за більш вигідною ціною.
Так, 08.02.2019, ОСОБА_8 , близько 11 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем здійснення своєї підприємницької діяльності, за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно, здійснив прийом непридатного для цільового використання побутового брухту чорного металу у ОСОБА_9 , вагою 8,5 кг, за ціною 4 гривні 70 копійок за 1 кг, розрахувавшись з останнім грошовими коштами в сумі 31 гривня 00 копійок, який в подальшому мав намір збути за більш вигідною ціною.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 12.02.2019, в денний час, близько 10 ої год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, повторно здійснив прийом непридатного для прямого використання побутового брухту чорного металу у ОСОБА_10 , мешканця с. Станційне Лугинського району, вагою 13,0 кг за ціною 4 гривні 00 копійок за 1 кг, розрахувавшись з останнім грошовими коштами в сумі 52 гривні 00 копійок.
13.03.2019, близько 11 год., ОСОБА_8 знаходячись за адресою АДРЕСА_2 діючи умисно, здійснив прийом непридатного для прямого використання побутового брухту чорного металу у ОСОБА_11 , мешканця смт Лугини, Лугинського району, вагою близько 100 кг, за ціною 5 гривень 00 копійок за 1 кг.
Під час проведення обшуку 13.03.2019 на підставі ухвали слідчого судді Лугинського районного суду житла, не житлових приміщень, інших володінь, місцевості, що перебуває у користуванні ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , та належить йому на праві власності, виявлено та вилучено металобрухт чорних металів вагою 341,5 кг, який ОСОБА_8 зберігав з метою перепродажу по більш вигідній ціні, а також електронні ваги марки «Stanopera».
Своїми умисними діями, які виразилися у здійсненні прийому брухту кольорових і чорних металів, організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, ОСОБА_8 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 213 КК України.
Нова редакція - Здійснення заготівлі металобрухту, переробки брухту кольорових і чорних металів фізичними особами без дотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації як суб`єкта господарювання, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, 1і закрити відносно ОСОБА_8 кримінальне провадження по ч.І ст. 213 КК України за відсутністю у його діях складу злочину. Посилається на те, що вирок суду є незаконним оскільки висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, при вирішенні справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, керуючись ст. ст. 407, 411 КПК України. Вказує, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, характеризується прямим умислом. Прокурор не звернув уваги на відсутність доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 мав умисел на збут металобрухту, « який в подальшому збував за більш вигідною ціною...», як вказано в обвинувальному акті, що є припущенням. Досудовим розслідуванням та обвинуваченням суду не надані докази про те, що ОСОБА_8 мав умисел на збут металобрухту, не наведені факти збуту металобрухту із закупленого у населення. Свідок ОСОБА_12 показав, що він металобрухту особисто ОСОБА_8 не здавав, лише купляв у нього запчастини до автомобіля. Ні досудовим розслідуванням, ні в судовому засіданні не встановлено фактів закупівлі ОСОБА_8 у населення автомобілів. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.03.2016 N 524 передбачено яке обладнання та устаткування необхідно мати спеціалізованому підприємству та його приймальним пунктам або спеціалізованому металургійному переробному підприємству при здійсненні операцій з металобрухтом. Дія цього наказу не поширюється на пункти прийому брухту чорних та кольорових металів, створених фізичними особами-підприємцями. Дослідивши докази, які зібрані під час досудового слідства, на підставі яких притягнуто ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 213 КК України, слід прийти до висновку, що органи досудового слідства поверхово дослідили докази, без їх глибокого аналізу та оцінки, оскільки висновок досудового слідства про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладеними у обвинувальному висновку, не підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами, що у відповідності до ч.1 ст.373 КПК України тягне постановления відносно ОСОБА_8 виправдального вироку за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 213 ч.1 КК України. В той же час, покази підсудного ОСОБА_8 в ході судового розгляду були незмінні, логічні, послідовні, що не викликає сумніву в їх об`єктивності та правдивості. Стаття 374 КПК України вимагає від суду викласти в мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, встановити форми вини і мотиви злочину, докази, на яких ґрунтується висновок суду, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Разом з тим, саме по собі придбання металевого виробу за недоведеності умислу на організацію незаконного пункту прийому металобрухту та здійснення прийому металобрухту, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, за відсутності будь-яких інших доказів, які б свідчили про наявність такого умислу обвинуваченого, не є достатньою та необхідною ознакою для кваліфікації дії обвинуваченого за ч.І ст.213 КК України. Стороною обвинувачення не доведено наявності у обвинуваченого прямого умислу на порушення порядку здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів без державної реєстрації. Не встановлено осіб у яких обвинувачений приймав металобрухт, не встановлено час коли він приймав металобрухт, місце куди він його збував та який прибуток він з цієї діяльності отримував.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати і закрити відносно нього кримінальне провадження по ч.1 ст. 213 КК України за відсутністю у моїх діях складу злочину. Вказує, що суд дійшовши висновку, що він умисно своїми умисними діями, які виразилися у здійсненні прийому брухту кольорових і чорних металів, організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надав перевагу поясненням лише прокурора і фактично не взяв до уваги його покази щодо обставин події, які стверджені долученими до справи та дослідженими в судовому засіданні доказами. Зазначає, що він є фізичною особою підприємцем з 2010 року. Окрім цього є співвласником та керівником селянського (фермерського) господарства «Ялинка», яке знаходиться в с. Радогоща Луганського району. 29 липня 2010 року він купив в Лугинському районному споживчому товаристві згідно договору купівлі-продажу нежитлову будівлю (кролебійню), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 18 вересня 2012 він подарував своїй дочці- ОСОБА_13 , нежитлову будівлю (склад живсировини), що знаходиться в АДРЕСА_2 , яка належала мені на підставі договору купівлі-продажу (р.№430) від 19.08.2010 року. Дочка попросила його зробити ремонт в нежитловій будівлі( склад живсировини), що знаходиться в АДРЕСА_2 , та на території біля будівлі. Для ремонту йому необхідно було придбати велику кількість будівельних матеріалів, в т.ч. виробів із металу. Оскільки у нього було обмаль коштів, він вирішив закупляти у населення відходи та брухт для використання в виготовленні залізобетону та будівництві. В 2018 році він звернувся до державного реєстратора Луганської РДА ОСОБА_14 з проханням надати йому ліцензію на оптову торгівлю відходами та брухтом. Держреєстратор йому і сказала, що ліцензії на оптову торгівлю відходами та брухтом ж видаються, оскільки цей вид діяльності не ліцензується. Внесла в відомості дані про зміни видів економічної діяльності і добавила такий вид економічної діяльності як «оптова торгівля відходами та брухтом», на підставі чого в Луганській ОПДІ, оскільки я є ФОП ї є шіашиком єдиного податку, мені внесли в перелік видів діяльності КВВД 46.77 «оптова торгівля відходами та брухтом» і внесли цей вид діяльності в реєстр тишвша єдиного податку для оподаткування, внаслідок чого я отримав право на занити ним видом діяльності. Ніякими нормативними документами не передбачено складення Лугинською РДА на території Лугинського району актів обстеження приймальних пунктів по закупівлі металобрухту. Закуплені у населення відходи чорного металобрухту ( труби різного діаметру, швелери, уголки, проволоку тощо) використовував для будівництва та ремонту будівель, виготовлення залізобетону, ремонту тваринних приміщень в СФГ та інше. Закуплені відходи метагобружіуие переробляв для продажу організаціям, які займаються заготівлею металобрухту. Збутом металобрухту не займався. Оскільки закупляв лише побутові відходи та брухт для власного використання, не переробляв відходи та брухт для подальшого продажу переробним підприємствам,не збував металобрухт їм та громадянам, а також ОСОБА_12 , то в моїх діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 213 КК України. Згідно з вимогами ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Однак, при иостановленні вироку, судом цих вимог закону не додержано, внаслідок чого висновок суду про наявність у моїх діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України є необгрунтованим, оскільки не відповідає наявним у справі доказам. Керуючись законом, суд повинен дати остаточну оцінку доказам щодо їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України, котрі вирішуються судом при постановленні вироку. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор вважає, що вказана апеляційна скарга має бути залишена без задоволення. Зазначає, що твердження захисника про ненадання доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального проступку є голослівними, сторона обвинувачення надала суду вичерпні докази причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому діяння, які детально викладені та проаналізовані судом першої інстанції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у зчиненні інкримінованих йому дій немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, а в цілому, позиція захисту щодо необхідності визнання доказів неналежними га недопустимими грунтується на суб`єктивній оцінці цих доказів, яка в певній частині суперечить обєктивним всивкам шодо аналізу сукупності досліджених доказів. Доводи сторони захисту ґрунтуються на власному довільному тлумачення приписів кримінального процесуального законодавства та спеціальних норь закону, що стосуються безпосередньо діяння, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України. Зауважує, що сторона захисту такі докази оцінює тлумачать на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність. Натомість винуватість ОСОБА_8 в даному випадку підтверджується комплексом досліджених судом доказів у їх взаємозв`язку та фактами, які випливають з даних доказів. Невизнання обвинуваченим своєї вини просить розцінювати як спробу обвинуваченого пом`якшити свою участь або взагалі уникнути відповідальност або як обрану тактику захисту.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду провадження не з`явилися. Разом з тим направили на електронну адресу суду клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Просили розгляд справи здійснювату у їх відсутність.

Прокурор у судовому засіданні не заперечила проти задоволення заначеного клопотання.

Вирішуючи вказане клопотання, враховуючи думку прокура, а також положенян КПК та про його невідкладний розгляд до вирішення апеляційних скарг, від яких вони на даний час не відмовляються, міркування прокурора про необхідність вирішення даного клопотання, перевіривши провадження, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до 4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст.ст.288 ч. 3, 417 КПК України, колегія суддів, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, своєю ухвалою скасовує обвинувальний вирок, закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_8 та йього захисник просили закрити провадження у справі на підставі звільнення від кримінальної відповідальності ч.1 ст.49 КК України, просили це питання вирішити без них, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок 08.02.2019 та 13.03.2019 року, тобто з дня його вчинення минуло понад три роки.

Ухвалений щодо нього вирок не набрав законної сили, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.1 ст.49 КК України.

За таких обставин вирок місцевого суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 - закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.1 ст.49 КК України, ст.ст.284, 404, 407, 417, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.213 КК України скасувати.

На підставі ч.1 ст.49 КК, ч.2 п.1 ст. 284 КПК Ураїни звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.213 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: