печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва провадження за клопотанням сторони кримінального провадження №0000277 від 16.08.2021 старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження №0000277 від 16.08.2021 старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 про арешт майна.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте прокурор подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити. Розгляд просив здійснювати без виклику володільця майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000277 від 16.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.07.2021 року відповідно до наказу №2/9/76-кп від 24.06.2021 ОСОБА_5 призначено на посаду адміністратора ТСЦ №3247 РСЦ МВС в Київській області. ОСОБА_5 будучи адміністратора ТСЦ №3247 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області здійснював організацію виконання завдань та доручень керівництва ТСЦ і з питань, що належать до компетенції центру, здійснення (в межах делегованих начальником територіального сервісного центру повноважень), що належать до його функціональних повноважень, контроль за їх виконанням, тобто був наділений організаційно-розпорядчими функціями. Незважаючи на викладене, всупереч покладених на ТСЦ завдань, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи обізнаними про здійснення державної реєстрації транспортних засобів, вирішив одержати неправомірну вигоду всупереч вищевказаних правових норм.

16 листопада 2021 ОСОБА_5 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.
16 листопада 2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Так, 16.11.2021 у порядку ст. 208 КПК України, в ході проведення затримання ОСОБА_5 виявлено та вилучено наступні предмети:
-грошові кошти на загальну суму 250 доларів США: купюрами: 100доларів США 2 купюри: HG69040479B, HB87563480Q, 50 доларів США 1 купюра JB48764010A
-мобільний телефон марки AppleIPHONEXS,imei: НОМЕР_1 , в середині якого встановлена картка із номером телефону НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5
-талончик №45 ТСЦ МВС №3247 на ім`я ОСОБА_6
16.11.2021 вилучене майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
Слідчий вказує, що у органу досудового розслідування виникла необхідність накладенні арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди.
З клопотання про арешт майна вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднаного з вимаганням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Відповідно санкція ч. 3 ст. 368 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленомуцим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої ст.. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що зазначені кошти, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Згідно із ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Стаття 96-2 КК України передбачає випадки застосування спеціальної конфіскації, а саме: спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме з метою відшкодування завданої злочином шкоди, запобіганню пошкодженню, приховуванню, або перереєстрації та у разі рішення суду застосувати спеціальну конфіскацію, з метою збереження речових доказів.
Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від його застосування слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене 16.11.2021 під час затримання у порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , а саме:

-грошові кошти на загальну суму 250 доларів США: купюрами: 100доларів США 2 купюри: HG69040479B, HB87563480Q, 50 доларів США 1 купюра JB48764010A

-мобільний телефон марки Apple IPHONEXS, imei: НОМЕР_1 , в середині якого встановлена картка із номером телефону НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5

-талончик №45 ТСЦ МВС №3247 на ім`я ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1