КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/2125/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2805/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
23 серпня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями директора ТОВ «Гросанс» ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,
представника ТОВ «Гросанс» - директора ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, щопри постановленні ухвали були порушені вимоги кримінально-процесуального закону. При розгляді клопотання про арешт майна підозрюваний, його захисник та представник юридичної особи-власника майна присутні не були, і про судове засідання їм не було повідомлено. Копію ухвали про арешт майна вказаним особам надіслано не було.
Заарештоване майно підозрюваному ОСОБА_6 на час розгляду клопотання не належало.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя місцевого суду хибно констатував, що нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_10 . Це не відповідає дійсності. Слідчим суддею не враховано, що закон розділяє поняття «власність товариства» та «власність фізичної особи - засновника товариства» як дві різні категорії.
Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що учасники товариства можуть збільшити статутний капітал товариства за рахунок додаткових вкладів за рішенням загальних зборів учасників.
Грошові та матеріальні внески засновника є джерелом формування майна суб`єкта господарювання (ч. 1 ст. 140 ГК України).
Згідно ч. 1 ст. 115 ЦК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасником товариства у власність, як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Частиною 2 ст. 115 ЦК України передбачено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові права чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 по справі №916/2813/18 дійшла висновку, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Тому майно господарського товариства не може належати на праві власності іншим: особам. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.02.2022 по справі №607/3781/18.
Рухоме майно, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт, було передане до статутного капіталу ТОВ «ГРОСАНС». Дана обставина підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями:
- протоколом загальних зборів ТОВ «ГРОСАНС» № 12/14/2021 від 12.04.2021;
- актом прийому-передачі обладнання від 12.04.2021.
Починаючи з 12.04.2021 рухоме майно, належить на праві власності ТОВ «ГРОСАНС», а не підозрюваному. Накладення арешту на майно іншої особи суперечить положенням КПК України.
Однією із підстав, яку має дослідити слідчий суддя є факт належності майна, на яке накладається арешт саме підозрюваному/обвинуваченому/засудженому. Це підтверджується нормою ч. 5 ст. 170 КПК України. Крім того, дана норма передбачає можливість накладення арешту на майно юридичної особи лише у випадку, якщо щодо неї (юридичної особи) здійснюється провадження.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Таким чином рухоме майно, на яке накладено арешт належить не підозрюваному, а ТОВ «ГРОСАНС». Відповідно, накладення арешту на майно товариства (яке у свою чергу не є юридичною особою, стосовно якої здійснюється провадження) порушує право власності останнього.
Крім того, основним видом діяльності ТОВ «ГРОСАНС» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користуватися рухомим майном (сівалкою точного посіву та трактором) свідчить про пряме необґрунтоване втручання у господарську діяльність ТОВ «ГРОСАНС». Це порушує норму ч. 5 ст. 19 Господарського кодексу України, яка забороняє незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.
Права та інтереси ТОВ «ГРОСАНС» порушуються ще й тим, що має місце обмеження речових прав юридичної особи на підставі оскаржуваної ухвали, яка не містить чітких ідентифікуючих даних рухомого майна. Зокрема, в ухвалі слідчого судді від 17.01.2022 вказано інші реєстраційні номери:
- щодо трактора колісного - номер НОМЕР_1 , а згідно Свідоцтва про реєстрацію машини Серія НОМЕР_6 - номер інший НОМЕР_7 .
Копії Свідоцтв додані до апеляційної скарги.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що про існування вказаної ухвали ОСОБА_6 дізнався при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження щодо нього, в рамках якого постановлено ухвалу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги та зазначив, що в даному кримінальному провадженні 15.07.2022 року обвинувальний акт направлений до Печерського районного суду м. Києва, тому просив залишити оскаржувану ухвалу без зміни, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями директора ТОВ «Гросанс» ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до положень ч.1. ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Враховуючи зазначене, а також, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року постановлена без повідомлення представника ТОВ «Гросанс», матеріали справи не містять відомостей про направлення даної ухвали ТОВ «Гросанс», а тому строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
У даному кримінальному провадженні: 18.11.2021 о 19 год. 47 хв., повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: в організації вчинення закінченого замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, закінченому замаху на організацію вчинення викрадення людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, закінченому замаху на організацію вчинення вимоги передачі чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, закінченому замаху на організацію вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу, каліцтво статевих органів, вчинене групою осіб, вчинене на замовлення.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що ОСОБА_6 відповідно до ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, відповідно до санкції ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
А тому з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, забезпечення заходу кримінально-правового характеру у виді конфіскації рухомого майна, а саме:
Крім того, з метою запобігання можливості приховування, перетворення, відчуження майна наступних юридичних осіб:
Слідчий вказав, що санкція інкримінованої статті передбачає арешт майна, а відтак на даний час з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як додаткового виду покарання, наявна необхідність у арешті вказаного майна.
17.01.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора про арешт майна, а саме вказаної сівалки та трактора, слідчий суддя виходив з того, що стороною кримінального провадження доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження, з наявністі правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно підозрюваного зазначене у клопотанні слідчого, дозволивши його використання та заборонивши відчуження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Слідчий суддя врахував й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на вказане майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримано та враховано, що повідомлено про підозру від 18.11.2021 згідно якої ОСОБА_6 відповідно до ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, відповідно до санкції ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що у встановленому законом порядку ОСОБА_6 повідомлено про підозру від 18.11.2021, згідно якої ОСОБА_6 відповідно до ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, відповідно до санкції ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.
Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу директора ТОВ «Гросанс» ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Поновити директору ТОВ «Гросанс» ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу, з доповненнями директора ТОВ «Гросанс» ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4