Справа № 465/4341/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1004/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 286 КК України

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на Франківського районного суду м. Львова від 15-16 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами, арештом майна та витратами у зв`язку з проведенням експертиз.

Згідно з вироком суду, 15 березня 2021 року близько 09:05 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Газ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у місті Львові по вулиці Народній в напрямку вул. Любінської, від вул. Городоцька, виконував маневр повороту ліворуч та порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5.; Розділу 2 п.п.2.3 б), д); Розділу 10 п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він під час керування автомобілем, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, розпочав маневр повороту ліворуч, чим створив своїми діями небезпеку для руху мотоциклу марки «Geon Terra X250», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який у свою чергу керував мотоциклом у протилежному напрямку, що і призвело до настання зіткнення.

Внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , водієві ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №53/21 від 24 березня 2021 року, були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий перелом обох лонних та сідничних кісток, перелом крижової кістки справа, закритий волочений перелом правої стегнової кісти зі зміщенням, підшкірна гематома поперекової ділянки справа, рвана рана на задній поверхні правого стегна. Вказані ушкодження могли утворитися 15 березня 2021 при наїзді мотоцикліста на перешкоду в даному випадку при зіткненні з іншим транспортним засобом пересування з послідуючим падінням на тверду поверхню, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
Не погоджуючись з вироком Франківського районного суду м. Львова від 15-16 вересня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання; призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік. Покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що призначене йому покарання у виді трьох місяців арешту є явно несправедливим через його суворість.

Зокрема, вказує на те, що свою вину в інкримінованому йому правопорушенні визнав, щиро розкаявся у скоєному, проживає однією сім`єю з колишньою офіційною дружиною ОСОБА_11 , яка є інвалідом третьої групи, а також постійно здійснює догляд своєї матері ОСОБА_12 , яка є людиною похилого віку.

Стосовно відшкодування шкоди, завданої потерпілому, зазначає, що готовий відшкодувати таку, якщо розмір спричиненої шкоди буле названий потерпілим.

Вважає, що місцевим судом необґрунтовано прийнято рішення про застосування щодо нього покарання у виді арешту.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, пояснення потерпілого та його представника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таве.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, з посиланням на тяжкість призначеного судом покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 65 КК України, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.

Як встановлено колегією суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції належним чином врахував, що останній вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином; ступінь суспільної небезпеки та наслідки від його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на обліку КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває; завдану злочином шкоду потерпілому добровільно не відшкодував; думку потерпілого та його представника, які наполягали на застосуванні до обвинуваченого суворого покарання у виді арешту. Також суд обґрунтовано встановив наявність обставин, що пом`якшують покарання, - визнання вини як елементу щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину; врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання і, з урахуванням думки потерпілого, правильно призначив вид та розмір покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів бере до уваги вимоги ч. 1 ст. 421 КК України, відповідно до яких обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як слідує з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 судом призначено покарання у виді арешту. Водночас у своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому покарання у виді обмеження волі, з застосуванням щодо нього ст. 75 КК України.

Згідно зі ст. 51 КК України, покарання у виді обмеження волі є важчим, ніж покарання у виді арешту.

З огляду на викладене, а також те, що апеляційна скарга подана лише обвинуваченим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості призначити ОСОБА_6 важче покарання, ніж покарання, призначене йому судом першої інстанції, оскільки наведеним буде погіршено становище обвинуваченого, що прямо суперечить положенням ст. 421 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 75 КК України не передбачено можливості звільнення від відбування покарання у виді арешту з випробуванням.

Як слідує з санкції ч. 1 ст. 286 КК України, такою також передбачено покарання за вказане кримінальне правопорушення у виді штрафу та виправних робіт.

При цьому відповідно до вимог ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_6 ніде не працює, до нього не може бути застосоване покарання у виді виправних робіт.

Що стосується призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, то таке покарання, на думку колегії суддів, є недостатнім для виправлення ОСОБА_6 . Такі висновки апеляційного суду засновані на наявних матеріалах справи, з яких слідує, що обвинувачений потерпілому заподіяну шкоду не відшкодував.

При цьому твердження апелянта про те, що він готовий відшкодувати ОСОБА_13 заподіяну шкоду, однак така останнім не озвучена, не заслуговують на увагу, оскільки особа, яка справді щиро жалкує з приводу вчиненого, бажає виправити наслідки свого діяння, намагається відшкодувати завдані злочином збитки та допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, не зважаючи на наявність цивільного позову.

Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений, поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілому, зокрема, відшкодувати понесені останнім витрати на лікування та відновлення його здоров`я.

Більше того, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що обвинувачений його у лікарні не відвідував, жодних коштів на лікування не давав, вибачення за вчинене не попросив. Крім того, потерпілий наполягав на тому, що ОСОБА_6 має бути призначене реальне покарання у виді арешту.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неврахування певних обставин кримінального провадження, а саме того, що він у повному обсязі визнав свою провину, протягом досудового розслідування сприяв слідству, з`являвся на виклики слідчого та суду не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки наведені обставини були взяті до уваги при призначенні йому покарання, що виразилось, зокрема, у призначенні йому покарання у виді арешту на строк, наближений до нижньої межі, визначеної санкцією ч. 1 ст. 286 КК України для покарання даного виду.

Таким чином, доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості покарання, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки обраний судом вид і розмір покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарги обвинуваченого не підлягає до задоволення, а вирок суду слід залишити без змін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що згідно зі вимогами ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Таким чином датою ухвалення вироку є дата його проголошення

Як слідує з журналу судового засідання (а.с. 57-58), вирок стосовно ОСОБА_6 було проголошено 16 вересня 2021 року о 08:22:13 год. 08:30:37 год., відтак датою ухвалення такого є 16 вересня 2021 року, а не 15-16 вересня 2021 року, як це вказано місцевим судом.

Наведене не впливає на правильність прийнятого рішення по суті та не може бути самостійною підставою для його зміни, однак має бути враховано судом першої інстанції у подальшому.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

вирок Франківського районного суду м. Львова від 15-16 вересня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4