ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/288/22 Справа № 712/5866/22 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.171 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року про задоволення клопотання старшого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 13.01.2022, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокаціює у м. Черкаси) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 .

Просив слідчого суддю накласти арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_8 , а саме:

автомобіль TOYOTA CAMRY 2011 р.в., VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 ;

деревину паливну (технічної групи 1а), дрова твердих порід, дуб, граб, ясен) в кількості близько 53 м3, що зберігаються на території ПРАТ «Корсунь-Шевченківський верстатобудівний завод ім. Б. Хмельницького», за адресою: вул. Правобережна, 83, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року клопотання про накладення арешту задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль TOYOTA CAMRY 2011 р.в., VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 .

Заборонено підозрюваному ОСОБА_8 відчужувати та розпоряджатися вказаним вище рухомим майном, крім права користування.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року про арешт автомобіля, який належить ОСОБА_8 .

Накласти арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні деревину паливну (технічної групи 1а), дрова твердих порід, дуб, граб, ясен) в кількості близько 53 м3, що зберігаються на території ПРАТ «Корсунь-Шевченківський верстатобудівний завод ім. Б. Хмельницького», за адресою: вул. Правобережна, 83, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.

Вказує, що задовольняючи клопотання слідчого, суддя не надав оцінки тому, що клопотання суперечить вимогам КПК України, тобто не містить мету накладення арешту та правових підстав для арешту майна ОСОБА_8 , відсутня вказівка на розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_8 до шкоди, у спричиненні якої він підозрюється, даний арешт непропорційний, тобто не відповідає тяжкості правопорушення, розміру заявленого цивільного позову і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Головним управлінням національної поліції в Черкаській області заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди у розмірі 130 000,00 грн. При цьому, слідчим та прокурором визначена орієнтовна вартість автомобіля TOYOTA CAMRY 370 000,00 грн. Отже, накладення слідчим суддею арешту на автомобіль неспівмірний до розміру цивільного позову.

Крім того, захисник звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, яке в розумінні ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Враховуючи зміст повідомлення про підозру, вказаний автомобіль не може бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 2 ст. 191 КК України. У розумінні вимог ст. 98 КПК України автомобіль не був у цьому кримінальному провадженні знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберіг сліди чи інші відомості, що можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Одночасно, сторона захисту не заперечувала та підтримала клопотання слідчого про накладення арешту на деревину паливну, оскільки вона є речовим доказом у кримінальному провадженні. Її якість та орієнтовна кількість була встановлена слідчим під час здійснення огляду місяця події від 14.01.2022 року. Відсутність накладення арешту не забезпечить належним чином зберігання речового доказу та перешкодить стороні захисту спростувати обвинувачення ОСОБА_8 у заволодінні коштами, що були виділенні для придбання паливної деревини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримують апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи частково клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції України в Черкаській області № 354 о/с від 22.11.2021 року ОСОБА_8 призначений на посаду начальника відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції головного управління Національної поліції в Черкаській області та має спеціальне звання майора поліції.

ОСОБА_8 , будучи службовою особою, обіймаючи посаду начальника відділення поліції № 1, маючи владні повноваження та вплив на підлеглих йому працівників, використовуючи свої повноваження всупереч інтересам служби, діючи умисно, у власних інтересах, з метою заволодіння бюджетними коштами, виділеними розпорядником бюджетних коштів Головним управлінням Національної поліції України для закупівлі послуг з постачання деревини паливної до приміщення відділення поліції № 1, розробив план та шляхом зловживання своїм службовим становищем залучив до його втілення інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України, заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Також, як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_8 своїми незаконними діями схилив іншого співвучасника ОСОБА_10 до службового підроблення та шляхом безпосереднього надання останній засобу вчинення кримінального правопорушення, а також наданням порад, вказівок сприяв вчиненню ОСОБА_10 службового підроблення.

Отже, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.ч. 4,5 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, а саме підбурювання та пособництво у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Підозра ОСОБА_8 обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами та іншими матеріалами досудового розслідування в сукупності.

На даний час потерпілим у кримінальному провадженні ГУНП в Черкаській області до підозрюваного ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов про стягнення з них завданої державі шкоди на суму 130 000,00 грн.

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження №30000001 від 13.01.2022 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме автомобіль TOYOTA CAMRY 2011 р.в., VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , шляхом заборони розпорядження (відчуження будь-яким способом) цим майном, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до правильного висновку, що обраний захід кримінального провадження є найменш обтяжливим.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 6 ст. 170 КПК України вказує, що у випадку, У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Як вбачається з матеріалів клопотання, потерпілою особою ГУНП в Черкаській області подано цивільний позов в порядку ст. 128, 129 КПК України до ОСОБА_8 , в якому позивач просить з підозрюваного завдану державі шкоду в сумі 130000,00 грн.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України визначено).

З матеріалів клопотання вбачається, що у приватній власності підозрюваного ОСОБА_8 перебуває автомобіль TOYOTA CAMRY 2011 р.в., VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується обліковою карткою № НОМЕР_3 від 28.11.2018 року.

Як вбачається з скріншоту на сайті AVTO.RIA опубліковано оголошення про продаж автомобіля TOYOTA CAMRY 2011 р.в., VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 за 10500 доларів США.

А тому існує ймовірність відчуження вищевказаного транспортного засобу.

Що стосується накладення арешту на деревину, слідчий суддя прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ні слідчим, ні прокурором не доведено право власності на вказане майно саме за ОСОБА_8 .

Отже, слідчим суддею під час розгляду клопотання з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому накладення арешту у даній справі не перешкоджає власнику та членам його сім`ї користуватися вказаним майном, яке залишається у його фактичному володінні.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи на які посилається захисник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 171 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя, на даній стадії, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційних скарг захисників, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2022 року про задоволення клопотання старшого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 13.01.2022, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3