Справа №587/1066/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/249/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 березня 2021 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 28.11.2018 року Сумським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, з середньою освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 05.11.2015 року Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 185, ч.3 ст.297 КК України, -

установила:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , в яких:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просила змінити вирок Сумського районного суду Сумської області від 15.03.2021 року відносно ОСОБА_9 , визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачних ч. 2, 3 ст.185 та ч.3 ст.297 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст.297 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просила змінити вирок Сумського районного суду від 15.03.2021 року, пом`якшити призначене судом покарання ОСОБА_10 , призначивши його із застосуванням ст..69 КК України.

- обвинувачений ОСОБА_10 просив змінити вирок Сумського районного суду Сумської області від 15.03.2021 року, застосувавши до нього ст.69 КК України та ст.75 КК України, призначивши іспитовий строк.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 28 листопада 2018 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки один місяць.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_10 визначено рахувати з часу фактичного затримання, зарахувавши строк відбуття покарання за вироком Сумського райнного суду Сумської області від 28 листопада 2018 року.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2,3 ст. 185 та ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання

за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік

за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі

за ч. 3 ст. 297 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі

Запобіжний захід залишено тримання під вартою і строк відбуття покарання визначено рахувати з часу затримання, тобто з 20 січня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 2119 грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 1021 грн. 02 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 вважала, що вирок відносно ОСОБА_9 надто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначала, що вирок необхідно змінити на підставі наступних обставин: ОСОБА_9 визнав вину в повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, обвинувачений відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 343 від 05.08.2019 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність) F 70, за час проведення досудового слідства ОСОБА_9 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений наріканням оточуючих людей.

Вказувала, що обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Звертала увагу на те, що ОСОБА_9 раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, проте він має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом з матір`ю, згідно представлених суду документів на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1990 року з діагнозом легка розумова відсталість.

Зазначала, що з врахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави для застосування ст.75 КК України та мав можливість дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування ізоляції від суспільства.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 вважала, що вирок відносно ОСОБА_10 підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість..

Зазначала, що призначаючи покарання, суд не в достатній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_10 та обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_10 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду потерпілим, обставин, які обтяжують покарання суд не встановив.

Вказувавла, що ОСОБА_10 є людиною похилого віку, має незадовільний стан здоровя, перебуваючи в СІЗО неодноразово проходив лікування і в подальшому потребує постійного нагляду лікаря та періодичного перебування в умовах стаціонару, крім того, він має матір пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 вказував, що в ході досудового розслідування він свою вину визнав повністю, перебуваючи в Сумському СІЗО з 28.08.2019 року у нього 24.01.2020 року стався інсульт, він є інвалідом другої групи.

Зазначав, що на теперішній час він має незадовільний стан здоровя, а також має матір пенсійного віку, яка має інвалідність і знаходиться на обліку у медпрацівників.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_10 02.02.2022 року доповнив свою апеляційну скаргу та просив застосувати до нього ст.69 КК України та ст.81 КК України та умовно-достроково звільнити його.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції в кінці квітня 2019 року (точної дати в ході досудового та судового слідства встановити не видалось за можливе), приблизно о 22-00 годині ОСОБА_10 , переліз через дерев`яний паркан, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав компресор «Чинар» КШ-240, вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1112е від 24.05.2019 350,00 грн. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В результаті зазначених протиправних дій, ОСОБА_10 завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 350,00 гривень.

На початку травня 2019 року близько 19 год. 00 хв. (точної дати в ході досудового та судового слідства встановити не представилося за можливе) ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 проникли на територію подвір`я домоволодіння АДРЕСА_4 звідки, таємно, повторно, викрали металеву драбину довжиною 4 метри, вагою 75 кг та вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1046е від 15.05.2019 - 360,00 грн. У подальшому, викраденим майном ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 розпорядилися на власний розсуд. Своїми неправомірними діями завдали матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на суму 360,00 грн.

На початку квітня 2019 року, зранку (точної дати та часу в ході досудового та судового слідства встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_9 перебуваючи на кладовищі, яке розташоване неподалік АДРЕСА_5 , побачив місце поховання померлих родичів ОСОБА_13 , а саме: батька ОСОБА_14 та матері ОСОБА_15 , яке по всьому периметру мало огорожу, виготовлену з литих чавунних секцій, викрав 3 чавунні секції огорожі, які знаходились навколо місця поховання вагою по 30 кг. кожна, тобто наругався над могилами батьків потерпілого ОСОБА_13 та спричинив матеріальну шкоду на загальну суму, згідно висновку товарознавчої експертизи Сумського НДЕКЦ МВС України №19/119/11-1/1481е від 17.07.2019- 486 грн. 00 коп. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

01 червня 2019 року у вечірній період часу (точного часу в ході досудового та судового слідства встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_9 шляхом вільного доступу та відсутністю перешкод зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , звідки таємно, повторно викрав велосипед марки «Україна», вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1562е від 25.07.2019 року 900,00 грн., чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_16 . Викраденим розпорядився на власний розсуд.

09 липня 2019 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_9 підійшов до паркану дачного домоволодіння АДРЕСА_7 , переліз через нього. Опинившись на території подвір`я вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 проник до будинку, звідки таємно повторно викрав чавунну пічну плиту на два кола, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1531е від 23.07.2019 570,00 грн., чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_17 . Викраденим розпорядився на власний розсуд.

12 липня 2019 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_9 проник до території дачного домоволодіння АДРЕСА_7 , підійшов до будинку та через віконний отвір, скло в якому було відсутнє, проник в його приміщення звідки таємно, повторно викрав з ліжок дві перини та дві подушки, загальною вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1541е від 25.07.2019 826 грн. 68 коп., чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_17 . Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які вимоги апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити, думку прокурора, яка проти задоволення вимог апеляційних скарг заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильність правової кваліфікації його дій за ч.2,3 ст.185, ч. 3 ст.297 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та вчинення умисних дій, які виразились у нарузі над могилами померлих; обвинуваченого ОСОБА_10 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, обвинуваченим ОСОБА_10 та захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в апеляційних скаргах не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, з яким не погоджувався обвинувачений ОСОБА_10 та захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вважали суворим і просили його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення сукупність всіх обставин, що характеризують кримінальне правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, в межах санкції ч. 3 ст. 297 КК України та обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Разом з тим, суд правильно звернув увагу і на те, що 28.08.2018 року вироком Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та те, що після постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, а тому правильно призначив йому покарання за правилами ст. 71 КК України.

Як наслідок, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяць позбавлення волі за сукупністю вироків та до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 28.08.2018 року.

Обвинуваченому ОСОБА_9 суд призначив покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з урахуванням ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглянення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 вважали, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні до обвинувачених ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Повертаючись до положень ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу апелянтів на те, що призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено лише дві обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. При цьому, суд, врахував тяжкість вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, осіб обвинувачених, які раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно представлених суду документів за місцем проживання характеризується негативно, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, на даний час має незадовільний стан здоров`я, має матір пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги, характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно представлених суду документів на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1990 року з діагнозом легка розумова відсталість, а виходячи з того, що вони систематично притягуються до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини злочини проти власності, колегія суддів розцінює як вперте не бажання обвинувачених ставати на шлях виправлення, та забезпечувати себе засобами для існування в законний на те спосіб, не вчиняючи крадіжок чужого майна.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 звертали увагу на те, що обвинуваченийй є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, має незадовільний стан здоров`я, неодноразово проходив лікування і в подальшому потребує постійного нагляду лікаря, має матір пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги, що колегія суддів не може визнати тими безумовними підставами для призначення йому менш суворого покарання, оскільки це не сприятиме його виправленню та запобіганню вчиняти нові злочини.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 звертала увагу на те, що ОСОБА_9 має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом з матір`ю, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1990 року з діагнозом легка розумова відсталість, що колегія суддів не може визнати тими безумовними підставами для призначення йому менш суворого покарання, оскільки це не сприятиме його виправленню та запобіганню вчиняти нові злочини.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 березня 2021року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які утримуються під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення їм її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,