Справа № 159/6252/21 Провадження №11-кп/802/225/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року про повернення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами,
В С Т А Н О В И В:
Як убачається зі змісту судових рішень ОСОБА_7 вироком Волинського обласного суду від 23 лютого 1998 року був засуджений за ст.ст.69, 93, п.п.«а», «г», «з», «і» ч.2 ст.142, ч.3 ст.142, ч.1 ст.222 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари.
Ухвалою Верховного Суду України від 31 березня 1998 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Волинського обласного суду від 23 лютого 1998 року без зміни.
Ухвалою Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
ОСОБА_7 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із заявою про перегляд ухвали Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року за виключними обставинами.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року повернуто засудженому ОСОБА_7 його заяву від 19 жовтня 2021 року, про перегляд за виключними обставинами судового рішення.

Роз`яснено засудженому, що він може звертатись з питаннями, пов`язаними з виконанням вироку, до місцевого суду, в межах юрисдикції якого відбуває покарання, а з питаннями перегляду судового рішення на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 01 квітня 2021 року у справі «Фарзієв та інші проти України» - до Верховного Суду.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає ухвалу суду необґрунтованою. Посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року N 6-р (II)/21, встановлено неконституційність покарання у виді довічного позбавлення волі. Зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 01 квітня 2021 року в справі «Фарзієв та інші проти України» (заяви № 63747/14 та 23 інших, у тому числі ОСОБА_7 ) констатував порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення та визнав таке поводження щодо зокрема ОСОБА_7 катуванням. Просить ухвалу суду скасувати, припинити його катування довічним позбавленням волі, врахувати положення ст.74 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримували апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та врахувати положення ст.74 КК України, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги і просила рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Вимоги засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за виключними обставинами Ковельським міськрайонним судом Волинської області, з підстав, викладених в його заяві, не ґрунтуються на вимогах КПК України.

Так, за змістом положень п.1 ч.3 ст.459 КПК України установлення неконституційності окремих положень закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних приписів при вирішенні конкретної справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р (ІІ) /2021 визнано неконституційними положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Вказаним рішення Конституційного Суду вирішувалося питання конституційності норм Кримінального закону, які регулюють питання відбування призначеного покарання, а не питання призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.

Тому місцевий суд правильно вказав в оскаржуваній ухвалі про те, що вказане Рішення Конституційного Суду України не встановлює неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованих Волинським обласним судом при постановленні ухвали від 24.05.2000, якою було замінено ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі, і як наслідок не є виключною обставиною для перегляду судового рішення.

Слід відмітити, що згідно приписів ст.ст.537, 539 КПК України вирішення питань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений відбуває покарання.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалах № 1-21/2007 від 07 жовтня 2021 року, №13-180зво21 від 05 жовтня 2021 року, 13-173зво21 від 01 жовтня 2021 року.

Постановленим на користь ОСОБА_7 рішенням ЄСПЛ від 01 квітня 2021 року у справі «Фарзієв та інші проти України» (заяви № 63747/14 та 23 інших, у тому числі ОСОБА_7 ) констатувано порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення та визнано таке поводження щодо зокрема ОСОБА_7 катуванням. При цьому це Рішення не містить вказівок на те, що в основі констатованих щодо заявника порушень Конвенції лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під сумнів результат оскарженого провадження і їх не може бути усунуто іншим способом, ніж шляхом скасування оспорюваної ухвали суду.

Застосовані у справі ОСОБА_7 принципи та характер установленого порушення Конвенції свідчать про те, що в таких випадках з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів їх усунення, вжиття інших заходів загального й індивідуального характеру, виконання яких покладається на компетентні органи державної влади.

Відповідно до положень ч.3 ст.463 КПК України, заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом подається до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати.

З огляду на викладене Ковельський міськрайонний суд Волинської області, не має законних правових підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами, які вказані в заяві ОСОБА_7 , зокрема на підставі рішення ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України».

Враховуючи вищевикладені обставини та положення законодавства місцевий суд обґрунтовано та вмотивовано повернув засудженому ОСОБА_7 його заяву про перегляд за виключними обставинами ухвали Волинського обласного суду від 24.05.2000.

Повернення заяви ОСОБА_7 , не позбавляє його права на повторне звернення до суду поданням заяви про перегляд судового рішення за виключеними обставинами, що не перешкоджає подальшій реалізації його права на доступ до правосуддя.

Оскільки судом першої інстанції було повернуто засудженому ОСОБА_7 його заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, а не розглянуто її по суті, тому апеляційний суд не наділений повноваженнями прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року про повернення його заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді