Справа № 456/1521/21
Провадження № 1-кп/456/96/2022
ВИРОК
іменем України

18 квітня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Івано-Франківськ, громадянки України, українки, з середньою освітою, не одруженої, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 13.03.2021 близько 22.00 год., знаходилась у коридорному приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_7 , де на грунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, між нею та ОСОБА_7 , розпочався словесний конфлікт. В подальшому, ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , умисно завдала один удар кулаком правої руки потерпілій по потиличній ділянці голови зліва, внаслідок якого потерпіла впала на підлогу у коридорі. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна в скронево-потиличній ділянці волосистої частини голови зліва, який згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, а саме спричинення ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України не визнала. Пояснила, що 13.03.2021 вона, ОСОБА_8 , який є колишнім зятем потерпілої ОСОБА_7 відпочивали на озері в м. Моршин. Близько 22.30 год. до озера підійшла неповнолітня донька ОСОБА_8 Вероніка, якій 11 років, яка проживає на даний час з матір`ю та бабусею потерпілою ОСОБА_7 . ОСОБА_9 розлучений з матір`ю ОСОБА_10 . Остання повідомила, що йде ночувати до подруги. Вони нагодували ОСОБА_10 , оскільки та була голодна, запитали її чому вона в такий пізній час гуляє, вона відповіла, що не хоче повертатися додому і вже третю ніч ночує у подруги. Після цього вони викликали наряд поліції і разом з ними пішли до будинку потерпілої. Двері квартири відчинила потерпіла, вона запитала у неї, де мати дівчинки, на що потерпіла відповіла, що це не її справа і почала кудись телефонувати. Після цього вона дала потерпілій ладонею ляпаса по щоці, при цьому потерпіла не падала. Під час вказаний подій присутніми були працівники поліції, які випровадили їх додому. Зазначила, що від її ляпаса не могло бути ніякого синця, експертиза фактично проведена через шість днів. Вона прийшла до потерпілої з метою дізнатися, чому малолітня дівчинка пізно вночі гуляє по вулиці. Доповнила, що потерпіла розмовляла по телефону, який тримала в правій руці біля вуха, і в цей момент вона ладонею вдарила її по руці. Вважає, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В судових дебатах обвинувачена вказала, що готова понести покарання у виді штрафу.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 вини за ч.1 ст.125 КК України, винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_3 разом з онуками ОСОБА_10 і Нікітою та донькою ОСОБА_11 . 13.03.2021 донька була відсутня за місцем проживання, була на роботі. Онуки того дня були в неї. Близько 21.00 год. онука ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 пішли в магазин. Через деякий час передзвонила ОСОБА_13 і повідомила, що ОСОБА_10 зустріла батька, тому вона не хвилювалася. Потім вона почула грюкіт в двері, коли відчинила, побачила колишнього зятя ОСОБА_9 , двох працівників поліції і обвинувачену. З ними був ще один, незнайомий їй чоловік. Вони всі троє були п`яні. ОСОБА_14 зайшла в квартиру, була налякана. В квартиру зайшов незнайомий чоловік, почав махати кулаками і працівники поліції його забрали. Після цього раптово, несподівано для неї, в квартиру забігла обвинувачена зі словами «Я тобі покажу, яка я п`яна» і почала бити кулаком правої руки її по голові. Вона підвернула ногу і впала на правий бік. Потім на коридорі ще був шум, грюкіт. Вона поїхала у лікарню, пройшла освідування, після чого написала заяву в поліцію. При призначенні міри покарання обвинуваченій покладається на розсуд суду;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що його донька ОСОБА_10 того вечора підійшла до озера, де вони відпочивали з дружиною та друзями. Просилася переночувати у подруги. Він з обвинуваченою та ще одним товаришем провели доньку до будинку бабусі, де вона проживає. Він залишився у під`їзді, а обвинувачена пішла з`ясовувати у потерпілої, чому його донька так пізно гуляє по вулиці. Потім приїхали працівники поліції. Він не бачив нанесення удару обвинуваченою потерпілій. Вказав, що у нього з тещею конфлікт, він з донькою тому і залишився в коридорі стояти. Працівники поліції ходили до квартири, потім повернулися;

даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_15 , згідно яких 13.03.2021 він заступив на чергування, спільно з нарядом ДСО Стрийського РУП ГУНП у Львівській області. З вул. І.Франка в м. Моршин поступив виклик, коли вони приїхали біля будинку стояли обвинувачена та ще двоє чоловіків, вони були випивші, повідомили, що бабуся не впускає онуку додому. Вони піднялися всі разом до квартири, яка розташована на першому поверсі. Двері відчинила жінка, яка сказала, що онука пішла гуляти з подругою, а її мати на роботі в м. Стрию. Потерпіла почала розмовляти по телефону, в той час обвинувачена позаду його спини, рукою нанесла удар потерпілій в голову, і телефон у потерпілої випав з рук. Чи падала потерпіла не пригадує, але точно нахилялася, щоб підняти телефон. Він дійсно на досудовому розслідуванні говорив, що потерпіла падала, але чи так було, не може пригадати. Його напарник ОСОБА_16 в той час був в коридорі і самого конфлікту не бачив. Після цього потерпіла сказала, що писатиме заяву і був викликаний інший наряд поліції. Вказав, що обвинувачена нанесла свідомий удар потерпілій, а остання можливо падала, точно пригадати не зміг;

даними в судовому засіданні показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_17 про те, що садно голови утворилося від дії тупого твердого предмету, не характерне для утворення при падінні з висоти власного росту, могло виникнути за обставин, повідомлених потерпілою і свідком ОСОБА_15 , травма правої гомілки могла утворитися при падінні та послідуючому ударі і за ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження. Удар ладонею в голову малоймовірно, що могло бути завдано. Потерпіла могла впасти не обов`язково від удару;

заявою ОСОБА_7 від 17.03.2021, адресованої начальнику Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, в якій потерпіла просить прийняти міри до ОСОБА_4 , яка проживає разом із своїм співмешканцем ОСОБА_8 , яка 13.03.2021 о 22.50 год. у АДРЕСА_2 побила її, чим спричинила тілесні ушкодження та просила призначити їй судово-медичну експертизу (а.с.91);

висновком експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_17 №53 від 19.03.2021, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 було виявлено садно в скронево-потиличній ділянці волосистої частини голови зліва, синець на шкірі та набряк м`яких тканин на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, а саме в ділянці зовнішньої кісточки, з частковим переходом на зовнішню поверхню ділянки правого гомілково-ступневого суглобу. Дані тілесні ушкодження могли утворитися 13.03.2021: садно голови від дії тупого твердого предмету, не характерне для утворення при падінні з висоти власного росту, травма правої гомілки внаслідок травмуючої дії тупого твердого предмету чи при падінні та послідуючому ударі до такого і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження (а.с.92);

протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 25.03.2021 з фототаблицею до нього, згідно з яким потерпілій ОСОБА_7 в приміщенні кабінету №21 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області було запропоновано розповісти про події, які мали місце 13.03.2021 близько 22.00 год. у приміщенні квартири, де вона проживає та показати яким чином їй було спричинено тілесні ушкодження. На пропозицію дізнавача ОСОБА_7 погодилася та розповіла, що 13.03.2021 близько 22.00 год. вона знаходилася в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає, в той час до неї подзвонили у двері, вона відчинила, на порозі стояли двоє працівників поліції, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ще один чоловік та її онука ОСОБА_10 . Між ними почався конфлікт, під час якого ОСОБА_19 різко наблизилася до неї у коридорному приміщенні і завдала їй удар по голові з лівої сторони, вдаривши кулаком правої руки, від вказаного удару вона впала на землю та вдарилася ногою. Потім конфлікт закінчився. За допомогою статиста ОСОБА_7 показала, яким чином ОСОБА_4 завдала їй удару у скронево-потиличну ділянку зліва під час конфлікту 13.03.2021 близько 22.00 год. та показала, де саме в неї утворилися садна, які вона отримала при падінні (а.с.93-96);

протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_15 від 27.03.2021 з фототаблицею до нього, згідно з яким свідку ОСОБА_15 в приміщенні Стрийського РУП ГУНП у Львівській області було запропоновано розповісти про події, які мали місце 13.03.2021 близько 22.00 год. у приміщенні квартири. На пропозицію дізнавача ОСОБА_15 погодився та розповів, що 13.03.2021 близько 22.00 год. він прибув на виклик за адресою: АДРЕСА_2 , біля під`їзду будинку стояло троє осіб, які викликали поліцію, з даними особами вони підійшли до квартири АДРЕСА_4 . Двері квартири відчинила ОСОБА_7 у якої в подальшому виник словесний конфлікт з ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ще одним чоловіком, в ході даного конфлікту ОСОБА_19 наблизилася до ОСОБА_21 у коридорному приміщенні та вдарила потерпілу по голові з лівої сторони, від чого потерпіла впала. Після цього конфлікт закінчився, особи, які викликали поліцію вийшли з будинку. Крім цього свідок ОСОБА_22 за участі статиста показав, як ОСОБА_4 завдала удару кулаком у скронево-потиличну ділянку зліва потерпілій ОСОБА_23 під час конфлікту 13.03.2021 (а.с.97-99).

Згідно витягу з ЄРДР №0000108 від 18.03.2021, 17.03.2021 в Стрийське РУП ГУНП у Львівській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_7 про те, щоб притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , яка близько 22.50 год. 13.03.2021 в АДРЕСА_2 спричинила їй тілесні ушкодження.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченої та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_7 , надані останньою в судовому засіданні, суд враховує, що показання потерпілої прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 13.03.2021, пов`язані з обставинами заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка їх спричинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Суд частково приймає до уваги показання свідка ОСОБА_8 , оскільки його показання хоча і не прямо підтверджують обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, однак мають значення для встановлення істини по справі. Так, свідок вказав, що він з ОСОБА_4 дійсно того дня разом відпочивали, зустріли його доньку ОСОБА_10 та провели додому. Його дружина ОСОБА_4 викликала працівників поліції, які зайшли у квартиру разом з обвинуваченою, що там відбувалося йому невідомо.

Показання свідка ОСОБА_15 прямо підтверджують показання потерпілої ОСОБА_7 про умисне нанесення удару обвинуваченою рукою їй в голову, а не ладонею, як про це стверджує в судовому засіданні обвинувачена. Є такими, що заслуговують на увагу показання судово-медичного експерта ОСОБА_17 про те, що садно голови утворилося від дії тупого твердого предмету, і не характерне для утворення при падінні з висоти власного росту, могло виникнути за обставин, повідомлених потерпілою і свідком ОСОБА_15 , травма правої гомілки могла утворитися при падінні та послідуючому ударі і за ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження. Удар ладонею в голову малоймовірно, що могло бути завдано. Потерпіла могла впасти не обов`язково від удару

Висновок судово-медичного експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР №53 ОСОБА_17 суд також визнає належним та допустимим доказом, оскільки такий отримано у порядку, встановленому КПК України; вказана експертиза проведена на підставі постанови дізнавача СД Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_24 від 18.03.2021, експертизу проведено у спеціальній медичній установі - у Стрийському районному відділенні КЗ ЛОР «Львіське обласне бюро судово-медичної експертизи», уповноваженою на те особою, експертом ОСОБА_17 та такий підтверджує той факт, що внаслідок подій, які мали місце 13.03.2021, за участю ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_7 завдано тілесних ушкоджень. Вказаний висновок належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення. Вказаний висновок повністю підтримано в судовому засіданні судово-медичним експертом Стрийського районного відділення КЗ ЛОР ОСОБА_17 .

Протоколи слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_15 від 25.03.2021 та 27.03.2021 повністю відповідають вимогам ст.240 КПК України, оскільки як потерпіла так і свідок не лише розповідали про обставини вчинення кримінального правопорушення, але і продемонстрували, яким чином обвинувачена завдала удару потерпілій.

При цьому суд вважає, що з обвинувачення ОСОБА_4 слід виключити заподіяння обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження у виді синця на шкірі та набряку м`яких тканин на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, а саме в ділянці зовнішньої кісточки, з частковим переходом на зовнішню поверхню ділянки правого гомілково-ступневого суглобу, зважаючи на таке.
Згідно ухвали Верховного суду у справі №334/8697/17 від 12.05.2020 умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК) з суб`єктивної сторони, характеризується тільки умисною формою вини.

Відповідно до ст. 24 КК умисел поділяється на прямий та непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака - передбачення суспільно небезпечних наслідків - значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Відповідно до положень ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, розмежування умисного заподіяння особі легкого тілесного ушкодження від необережного заподіяння такого ушкодження здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих діянь.

На підставі показань обвинуваченої, потерпілої, свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні встановлено, що тілесні ушкодження у виді синця на шкірі та набряку м`яких тканин на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, а саме в ділянці зовнішньої кісточки, з частковим переходом на зовнішню поверхню ділянки правого гомілково-ступневого суглобу, потерпіла ОСОБА_7 отримала при падінні. Наведене стверджується і висновком експерта №53 від 19.03.2021, згідно з яким травма правої гомілки утворилася внаслідок травмуючої дії тупого твердого предмету чи при падінні та послідуючому ударі до такого і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження та показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_17 ..

З огляду на викладене суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді синця на шкірі та набряку м`яких тканин на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, а саме в ділянці зовнішньої кісточки, з частковим переходом на зовнішню поверхню ділянки правого гомілково-ступневого суглобу заподіяла з необережності, яка полягала у виді злочинної недбалості, оскільки, наносячи удар в обличчя потерпілої обвинувачена не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а саме того, що від удару потерпіла може впасти і вдаритися та отримати тілесні ушкодження, хоча повинна була і могла це передбачити.

Таким чином, оскільки закон України про кримінальну відповідальність не передбачає відповідальності за необережне спричинення легких тілесних ушкоджень, суд вважає, що з обвинувачення ОСОБА_4 слід виключити діяння у виді спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесного ушкодження у виді - синця на шкірі та набряку м`яких тканин на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, а саме в ділянці зовнішньої кісточки, з частковим переходом на зовнішню поверхню ділянки правого гомілково-ступневого суглобу.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Суд не бере до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_4 про те, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченої доведена в повному обсязі.
Суд вважає, що зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і отримані у порядку, встановленому КПК України.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченою вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, а саме спричинення потерпілій ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.125 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином суд вважає доведеним:

факт спричинення ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 23.12.2005, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обтяжуючих вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючих вину обвинуваченої ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачена вину у вчиненні правопорушення не визнала, не розкаялася та не усвідомила протиправності вчиненого нею діяння, раніше не судима, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей і вважає за необхідне призначити їй покарання у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_19 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, й призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1