Провадження №1-кп/761/2557/2022
В И Р О К
іменем України

29 червня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000277 від 13.06.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утримані дітей: 2007, 2008, 2010 року народження, працюючого електромонтером Луганська елекросеть, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.05.2022 року за ч.2 ст.110, ч.2 ст.260 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 /десять/ років без конфіскації майна, на даний час утримується у ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 1»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 КК України/ в редакції Закону від 07.10.2014 № 1689-VII/, ч.1 ст.258-3 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності

та територіальної цілісності України, шанування її державних символів

є обов`язком громадян України.

Відповідно до преамбули та статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією внаслідок збройної агресії російської федерації частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 4 частини 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Боротьба з іноземною окупацією, відповідно до пункту 4 статті 1 частини

І Додаткового протоколу (Протокол I), від 08.06.1977 до Женевських конвенцій, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів від 12.08.1949, є формою збройного конфлікту.

Збройна агресія Російської Федерації на території Луганської області здійснювалася шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка».

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу Про визнання РФ державою-агресором, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ, Верховною Радою України визнано Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а «ЛНР» і «Донецька народна республіка» терористичними організаціями.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу Про визнання РФ державою-агресором, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а «ЛНР» і «Донецька народна республіка» терористичними організаціями.

Заявою «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», яка схвалена Постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 № 145-VIII, Україна визнала юрисдикцію Міжнародного кримінального суду щодо злочинів проти людяності та воєнних злочинів, скоєних вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян.

Крім того, визнання Верховною Радою України так званої самопроголошеної організації «ЛНР» терористичною, а численні злочини, вчинені її представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій Постановою Верховної Ради України від 22.07.2014 № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму» схваленій Постановою Верховної Ради України від 22.07.2014 № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ЛНР» до терористичної організації, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників вказаної терористичної організації.

Враховуючи вищевикладене, так звана організація «ЛНР» містить всі необхідні ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організацій, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Самопроголошеним Головою «ЛНР» 07.10.2014 виданий указ № 15, згідно із яким створене незаконне збройне формування так званої ЛНР «Народна міліція». Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію та кураторів російської федерації.

До складу «Народної міліції» з 2015 року входить структурний підрозділ не передбачене законом збройне формування «№ 2 Окрема мотострілецька бригада» з місцем постійної дислокації м. Луганськ.

ОСОБА_3 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

Так, ОСОБА_3 , 25.01.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області у м. Луганськ, добровільно підписав контракт на проходження військової служби та був зарахований до списків особового складу непередбаченого законом збройного формування окремої ремонтної роти «2 ОМБР 2 АК «НМ ЛНР» окупаційної адміністрації російської федерації (військова частина № НОМЕР_1 ) на посаду «такелажник», отримав стрілецьку вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, військову екіпіровку.

У період з 25.01.2022 по 24.02.2022 забезпечував виконання обов`язків військової служби у незаконних збройних формувань окупаційної адміністрації російської федерації, а саме: бути вірним військовій присязі, дотримуватися конституції і законів ЛНР; проходити військову службу по контракту в період установленим дійсним контрактом терміном в «Народній міліції» ЛНР; строго і точно виконувати вимоги загальновійськових статутів; в період проходження військової служби по контракту добросовісно виконувати всі загальні, посадові і спеціальні завдання військовослужбовців установлених законодавством і другими нормативно-правовими актами ЛНР, виконувати вимоги військової присяги, законодавства про службу в «Народній міліції» і других нормативно-правових актів ЛНР; при скоєнні правопорушень, нести всі види юридичної відповідальності відповідно до законодавства ЛНР; дотримуватися військової дисципліни, виконувати накази, розпорядження і вимоги командира (начальника); дотримуватися установлений порядок користування секретними документами і військовою технікою (апаратурою), берегти в таємниці відомості отримані в ході проходження військової служби.

В подальшому, політичне та військове керівництво російської федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1 та 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам частини 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

22.02.2022 Президент російської федерації направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

24.02.2022 приблизно о 05 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022, на виконання зазначеного вище наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в тимчасово окупованій Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

В свою чергу, громадян України ОСОБА_3 , на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації виконував бойові завдання, пов`язані із військовим захопленням території України.

Так, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, громадян України ОСОБА_3 , 24.02.2022, у період з 05 по 06 годину, за наказом командира роти, змішаною колоною військової техніки (БМП-1, Т-64, Т-72, Урали, Камази, БТР, МТЛБ, «Рапіра», Д-30, БМ-1 «Град», САУ «Гвоздика»), виїхав з розташування у напрямку переправи, по понтону через річку Сіверський Донець в район населеного пункту Лопаскине Луганської області.

Продовжуючи свої злочинні дії, громадян України ОСОБА_3 у період

з 24.02.2022 до 20.03.2022, з отриманою вогнепальною зброєю АК-74 та боєприпасами до неї, перебуваючи в районі населеного пункту Лопаскине Луганської області, виконував завдання та свої безпосередні обов`язки, пов`язані із забезпеченням військового захоплення території України.

Злочинна діяльність ОСОБА_3 була припинена 20.03.2022 військовослужбовцями Збройних сил України поблизу с. Макіївка Кремінського району Луганської області.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, пояснив суду, що дійсно, при обставинах, викладених вище у вироку, він 25.01.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області у м. Луганськ добровільно підписав контракт на проходження військової служби та був зарахований до списків особового складу окремої ремонтної роти «2 ОМБР 2 АК «НМ ЛНР» окупаційної адміністрації російської федерації (військова частина № НОМЕР_1 ) на посаду «такелажник», отримав стрілецьку вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, військову екіпіровку. 24.02.2022, у період з 05 по 06 годину за наказом командира роти змішаною колоною військової техніки виїхав з розташування у напрямку переправи, по понтону через річку Сіверський Донець в район населеного пункту Лопаскине Луганської області. В подальшому у період з 24.02.2022 до 20.03.2022, з отриманою вогнепальною зброєю АК-74 та боєприпасами до неї, перебуваючи в районі населеного пункту Лопаскине Луганської області, виконував завдання та свої безпосередні обов`язки, пов`язані із забезпеченням військового захоплення території України. Після чого був затриманий 20.03.2022 військовослужбовцями Збройних сил України поблизу с. Макіївка Кремінського району Луганської області.

У зв`язку з визнанням вини, щирим каяттям, просить суд суворо його не карати. Запевнив суд, що усвідомив свої помилки, готовий нести покарання за вчинені ним діяння.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, та дослідженням даних, які характеризують його особу, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини /фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються, у зв`язку з відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 в умисних діях, які виразились у діянні, умисно скоєному громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога у період збройного конфлікту, та кваліфікує його дії, за ч.1 ст.111 КК України /в редакції Закону від 07.10.2014 № 1689-VII/, а також в участі у терористичній організації, що кваліфікує його дії за ч.1 ст.258-3 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини кримінального провадження, відношення до скоєного обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся.

Також при призначенні покарання ОСОБА_3 судом враховуються дані про його особу, який має сім`ю, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його вік та стан здоров`я.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення покарання за ст.70 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, з застосуванням додаткового покарання.

При цьому, встановлені обставини вчинення кримінальних правопорушень, свідчать в сукупності з переліченими вище даними про особу обвинуваченого про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення до постановлення вироку Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 20.05.2022, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.110, ч.2 ст.260 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 /десять/ років без конфіскації майна, але до повного відбуття покарання, суд вважає за необхідне на підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати покарання, невідбуте за попереднім вироком, з урахуванням положень ст.72 КК України.

Крім того, враховуючи, що обвинуваченому призначене покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, дані про його особу, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та виконання вироку, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою.

Даних щодо наявності речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні прокурором не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.258-3 КК України /в редакції Закону від 07.10.2014 № 1689-VII/ та призначити покарання:

- за ч.1 ст.111 КК України /в редакції Закону від 07.10.2014 № 1689-VII/ - у виді позбавлення волі строком 12 /дванадцять/ років з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.258-3 КК України у виді позбавлення волі строком 10 /десять/ років.

На підставі ч.2 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 12 /дванадцять/ років з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, частково приєднати до призначеного судом покарання, невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.05.2022 року, та остаточно ОСОБА_3 визначити покарання до відбування 12 /дванадцять/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 29.06.2022 року, зарахувавши строк тримання під вартою з 22.03.2022 року по 29.06.2022 року.

Застосувати відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя