Справа № 751/3856/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/362/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 червня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_9

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 25.08.2022 року.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд обґрунтував свої висновки тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заявлені прокурором ризики, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, є необґрунтованими, так як доказів того, що він раніше переховувався від суду, надано не було, потерпіла вже надала свої свідчення в суді. Майже всі свідки по вказаному кримінальному провадженні під час бойових дій виїхали за кордон, місце знаходження їх не відоме, що виключає його незаконний вплив на вказаних осіб.

Тяжкість покарання, що загрожує за вчинений ним злочин, враховуючи те, що він раніше не судимий, не є перешкодою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника потерпілої та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 під час досудового слідства застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами суду.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд 1 інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, так як ризики, які були підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про можливість спровокувати його на ухилення від суду. Окрім того, обвинувачений зник з місця скоєння злочину.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. ст. 23, 224, 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілу та свідків не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. У даному кримінальному провадженні показання свідків безпосередньо судом не досліджено.

При цьому, обвинувачений володіє інформацією стосовно потерпілої та свідків у даному кримінальному провадженні, тому є вагомі підстави вважати, що він може незаконно вплинути на них з метою зміни показань на свою користь.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 червня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4