Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2704/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 756/3073/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горі, Грузинська республіка, грузина, громадянина Грузії, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08 вересня 2008 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 29 січня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 28 серпня 2022 року включно.
Таке рішення суд першої інстанції, врахувавши стадію судового розгляду, обґрунтував тим, що ризики, які враховувались під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшилися.
Що стосується зміну розміру застави, питання про яке порушувалось стороною захисту, то як зазначено в судовому рішенні, відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 06 червня 2022 року обвинуваченому було зменшено до 80 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 198480,00 гривень.
В обґрунтування апеляційних вимог сторона захисту посилається на те, що органом досудового розслідування не здобуто переконливих доказів причетності ОСОБА_7 до злочину, а прокурором - не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений на законних підставах перебуває в Україні, має посвідку на проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно зареєстрований та проживає разом з дружиною, тобто в Україні, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, не вчиняв вплив на потерпілого або свідків, не має намірів переховуватися, отже застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту повністю виключить всі можливі ризики.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи сторони захисту про наявність достатніх підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, - є безпідставними.
Суд першої інстанції, поставивши питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою та розглянувши з цього приводу клопотання сторони обвинувачення, вважав, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час брання обвинуваченому запобіжного заходу не зменшились, а дані про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились нові обставини, що свідчать про необхідність міни запобіжного заходу матеріали справи не містять, а тому постановив ухвалу про продовження обвиунваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд дослідив та оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.
Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, заперечення обвинуваченим своєї причетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення, як і доводи сторони захисту щодо відсутності у сторони обвинувачення доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, не можуть бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, оскільки, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, в тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Доводи апелянта про те, що прокурор не довів існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд першої інстанції не обґрунтував свого рішення щодо наявності підстав для продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів визнає непереконливими.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення та всі наявні в матеріалах провадження дані про його особу, який є громадянином Грузії та в України не має постійного заробітку, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою.
Наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, на що звертає увагу захисник, не може слугувати достатньою гарантією відсутності у обвинуваченого наміру переховування від суду.
Крім того, на переконання колегії суддів, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на свідків з огляду на те, що останні у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися.
При цьому вказані ризики колегія суддів оцінює також з огляду на введення на території України воєнного стану і залучення працівників правоохоронних органів для оборони держави.
За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження захисника та обвинуваченого про протилежне - є непереконливими.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як і підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила. А тому і не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційних вимог захисника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 28 серпня 2022 року включно без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4