Дата документу 15.06.2022 Справа № 314/5540/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5540/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/926/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 84 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 8 грудня 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою.

Рішення про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою суд першої інстанції мотивував тим, що захворювання засудженого не перешкоджають відбуванню покарання, під час розгляду справи не встановлено, що виправна колонія не зможе вжити заходів щодо запобігання настання негативних та шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого, а встановлений йому діагноз не входить до Переліку захворювань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 1 липня 2020 року № 2256/5/1491.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 не може самостійно пересуватись та обслуговувати себе, лише на інвалідному візку, але в колонії не має для цього умов.

Звертає увагу, що у ОСОБА_7 наявна низка діагнозів, які перешкоджають його подальшому відбуванню покарання, оскільки через ненадання належної медичної допомоги медичними установами системи органів ДКВС, він відчуває нелюдські страждання.

Суд першої інстанції послався на висновок лікарсько-консультативної комісії № 1/11 від 27 січня 2022 року, в якому зазначено, що встановлені у ОСОБА_7 захворювання відсутні в Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна копія виписки з медичної карти ОСОБА_7 , де міститься повний діагноз та короткий анамнез, у якому зазначено, що ОСОБА_7 має наступні діагнози: «В.20 4 клінічна стадія (ВІЛ інфекція), кандидоз стравоходу, Мієлорадикулопатія. Порушення функції тазових органів по периферичному типу, нижній парапарез. Інвалід І «Б» групи пожиттєво».

Перелічені вище діагнози містяться в зазначеному Переліку та є підставою для звільнення ОСОБА_7 , оскільки в ньому чітко зазначено, що за наявності ВІЛ, який характеризується переліком опортуністичних захворювань та станів, це є підставою для подання документів до суду відповідальними особами установи, де відбуває покарання засуджений.

Зокрема, у ОСОБА_7 наявні кілька опортуністичних захворювань та станів, а саме: кахексія, кандидоз стравоходу, легеневий туберкульоз та інші тяжкі захворювання (порушення функції тазових органів по периферичному типу, нижній парапарез).

Однак під час проведення дослідження ОСОБА_7 , не було перевірено наявність у нього кандидозу стравоходу, не зафіксовано наявність дефіциту ваги.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 постійно перебуває в медичній частині установи виконання покарань, час від часу його стан загострюється настільки, що він потребує госпіталізації, він не може самостійно пересуватись та обслуговувати себе, тому інші засуджені вимушені доглядати за ним, він не забезпечений повноцінним лікуванням у місцях виконання покарань, страждає від хронічного больового синдрому та запалювального процесу, відчуває слабкість та підвищену втомлюваність.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 28 вересня 1973 року « Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Відповідно до п. 3 вказаної Постанови, вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Згідно п. 2 розділу VI «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», який затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572 медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я ДКВС, а у разі неможливості перенаправлення хворого засудженого до закладу охорони здоров`я ДКВС медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

За п. 6 розділу VI вищевказаного Порядку, за наявності у засудженого ознак хвороби, визначеної Переліком хвороб, лікуючий лікар невідкладно складає медичний висновок, який погоджує завідувач відповідного закладу охорони здоров`я ДКВС. Завідувач закладу охорони здоров`я спільно з лікуючим лікарем забезпечують направлення хворого засудженого, а також необхідної медичної документації на найближче засідання лікарсько-консультативної комісії.

Отже, обов`язковою умовою для вирішення питання про звільнення особи від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі є висновок лікарсько-консультативної комісії, який складається за результатами засідання вказаної комісії, після обстеження особи, її стаціонарного лікування та вивчення медичної документації.

Окрім цього, законодавцем встановлений вичерпний перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 01.07.2020 року №2256/5/1491.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2021 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 України, і засуджений на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі (а.с. 14).

Під час розгляду поданого адвокатом ОСОБА_8 клопотання в порядку ст. 84 КК України, судом було призначено проведення медичного огляду засудженого ОСОБА_7 щодо наявності захворювання, визначеного "Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання лікарсько-консультативною комісією (а.с. 9-10).

На виконання ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 грудня 2021 року було проведено медичний огляд засудженого ОСОБА_7 та складено висновок лікарсько-консультативної комісії за результатами проведеного медичного огляду, і висновок № 1/22 від 27 січня 2022 року вказує на відсутність у засудженого ОСОБА_7 захворювань, які входять до «Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» (а.с. 33-36).

Враховуючи обов`язкову умову для застосування норми, передбаченої частиною 2 статті 84 Кримінального кодексу України, у вигляді звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, а саме: наявність захворювання, визначеного вищевказаним Переліком, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою.

Всі інші доводи захисника адвоката ОСОБА_8 , викладенні в апеляційній скарзі, які, на її думку, є підставами для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки захисник не посилається на будь-які обставини або докази, які не дістали оцінки в оскаржуваному судовому рішення. Фактично апеляційна скарга полягає у міркуваннях щодо наявності підстав для застосування до засудженого положень ст. 84 КК України та у переоцінці фактичних обставин та доказів, яким судом першої інстанції в ухвалі була надана оцінка, з правильністю якої колегія суддів погоджується.

Аргументи захисника щодо не надання засудженому належної медичної допомоги, про що зазначено в апеляційній скарзі, з огляду на матеріалами кримінального провадження, є безпідставними, протилежного не встановлено і судом першої інстанції.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано звільнення від відбування подальшого покарання за хворобою належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки на даний час відсутні відомості, які б свідчили про наявність у засудженого захворювань, передбачених «Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», і які слугували б підставою для його звільнення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 84 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4