ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/172/22 Справа № 183/8336/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001868 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної, моральної шкоди, упущеної вигоди та витрат на професійну правову допомогу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодуванням матеріальної шкоди - 1 577 гривень 30 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодуванням матеріальної шкоди - 90 гривень 29 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 гривень.
Вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 19 жовтня 2019 року приблизно о 06 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля магазину «Вояж», який розташовано на вул. Гетьманська, 32, в м. Новомосковську Дніпропетровської області, спілкувався з малознайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також перебували у стані алкогольного сп`яніння.
В ході спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, та в цей момент у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 19 жовтня 2019 року приблизно о 06 годин 05 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля вказаного магазину «Вояж», діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, дістав з сумки ніж тичковий «Піка 2», яким наніс три удари по тілу ОСОБА_10 в область грудної клітини зліва, в область печінки, живота та один удар ногою в область лівого ока.
Своїми умисними противоправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки, що призвело до внутрішньої кровотечі (300 мл), у своїй сукупності та кожне окремо, відноситься до тяжких, які небезпечні для життя. Тілесні ушкодження у виді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, зліва, у 4-му межребер`ї, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у виді синця навколо лівого ока, забійної рани у внутрішнього кута ока, відносяться до легкого ступеню тяжкості.
Крім того, 19 жовтня 2019 року приблизно о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля магазину «Вояж», розташованого на вул. Гетьманська, 32, в м. Новомосковську Дніпропетровської області, спілкувався з малознайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також перебували у стані алкогольного сп`яніння.
Під час спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, та в цей момент у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 19 жовтня 2019 року приблизно о 06 годин 04 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля магазину «Вояж», розташованого на вул. Гетьманська, 32, в м. Новомосковську Дніпропетровської області, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, дістав з сумки ніж тичковий «Піка 2», яким наніс один удар в область лівої щоки ОСОБА_11 .
Своїми умисними противоправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді крізного колото-різаного поранення лівої щоки, що відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, 19 жовтня 2019 року приблизно о 06 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив поблизу пам`ятника «Літак», розташованого на вул. Гетьманській в м. Новомосковську Дніпропетровської області. В цей час, ОСОБА_7 побачив раніше не знайому йому компанію дівчат у кількості трьох осіб, які сиділи на лавці та спілкувався між собою, та без будь-якого запрошення, вирішив приєднатися до їх кола спілкування.
Присівши на лавку до вищевказаної не знайомої йому компанії дівчат, серед яких перебувала ОСОБА_12 , ОСОБА_7 почав пропонувати останній вступити з ним у інтимні стосунки та вжити разом алкоголь.
В свою чергу, ОСОБА_12 , будучи збентеженою такою зухвалою та непристойною поведінкою ОСОБА_7 , в категоричній формі відмовила останньому щодо його пропозицій та попросила залишити її з подругами у спокої. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 19 жовтня 2019 року приблизно о 06 годині 35 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля пам`ятника «Літак», розташованого на вул. Гетьманській в м. Новомосковську Дніпропетровської області, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, використовуючи дріб`язковий привід, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи самовиразитися у зухвальстві, неповазі до суспільства, показати свою зневагу до існуючих, загальноприйнятих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, зокрема, раніше не знайомої йому ОСОБА_12 , з особливою зухвалістю, тобто з особливою наглістю та грубістю, почав голосно ображати останню нецензурними словами.
У відповідь, ОСОБА_12 зробила обґрунтоване зауваження ОСОБА_7 з приводу його протиправної поведінки у громадському місці, але на зауваження останній ніяк не відреагував та не припиняючи свої хуліганські дії, діючи умисно, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, із особливою зухвалістю, у присутності інших громадян, продовжив голосно ображати нецензурною лайкою ОСОБА_12 і, принижуючи її людську гідність та ігноруючи громадську мораль, умисно наніс останній один удар скляною пляшкою з під пива, яку тримав у правій руці, по голові.
Внаслідок своїх умисних противоправних дій, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді забитої рани в області лівої надбрівної дуги, що відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України. Вирок змінити в частині зменшення сум, які підлягають стягненню на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині витрат на правову допомогу.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 являється особою молодого віку, жодного разу не притягувався до жодної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, на момент інкримінованих подій був офіційно працевлаштований, про що свідчать дані в обвинувальному акті.
Зазначає, що судом першої інстанції встановлено наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та часткове відшкодування шкоди, окрім цього судом першої інстанції не було визнано його активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання.
Апелянт наголосив, що з самого початку обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, брав участь у всіх слідчих діях, зокрема, декількох слідчих експериментах, до деталей розповідав слідчому про обставини вчинених злочинів, давав показання, в яких засуджував свій вчинок.
Захисник наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 не ухиляється від відшкодування шкоди, яка була визначена судом першої інстанції як доведена, окрім витрат на правову допомогу, однак через матеріальний стан сім`ї не має змоги одноразово сплатити всю суму.
Захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції просив вибачення у потерпілих.
Захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував завдану шкоду, в розмірі 3000 грн. та 7000 грн. потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про що свідчать письмові розписки, які були надані суду в попередніх судових засіданнях.
Окрім цього, захисник зазначив, що в матеріалах справи міститься заява від потерпілої ОСОБА_12 , в якій зазначено, що остання будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має.
Захисник вважає, що саме покарання із застосуванням ст. 75 КК України або ст. 69 КК України буде відповідати тяжкості правопорушень, особі засудженого, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Захисник зазначає, що матеріали справи не містять ні акту прийому передачі послуг, ні документів, що підтверджують надання правових послуг потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також наголошує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку самостійно визначив в чому саме полягають витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_9 , а саме зазначив про участь в судових засіданнях, загальна тривалість яких становить 11 засідань та складання позовної заяви. Тобто суд першої інстанції фактично переклав на себе обов`язок доказування вказаних витрат на правову допомогу, зазначивши в чому саме вони полягають, без посилання на жодний доказ, наявний в матеріалах справи, що є порушенням вимог КПК України.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор також подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 :
- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим просив остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, спосіб вчинення, а також стійкість умислу обвинуваченого.
Прокурор наголосив, що ОСОБА_7 діяв умисно, зухвало та самовпевнено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, і після вчинення злочинних дій щодо потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , залишив останніх у безпорадному стані, не вжив жодних заходів, направлених на надання допомоги.
При цьому, ОСОБА_7 , продовжуючи вживати алкоголь, через незначний проміжок часу після того, як спричинив умисні тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинив нове умисне кримінальне правопорушення з хуліганських мотивів щодо потерпілої ОСОБА_12 , тому, на думку прокурора, вказані обставини в сукупності свідчать про стійку кримінальну направленість ОСОБА_7 .
Прокурор вважає, що призначення остаточного покарання обвинуваченому на найнижчій межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України є явно несправедливим та не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.
Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника в частині невизнання активного сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання визнаються з`явлення зі зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Тобто судом першої інстанції може бути враховано як усі, так і одна з перелічених обставин. При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував одну обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, що не суперечить ст. 66 КК України.
Також судом першої інстанції було враховано обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів не приймає також доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не притягувався до відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, на момент інкримінованих подій був офіційно працевлаштований, оскільки судом першої інстанці були враховані вказані обставини.
Крім того, ці обставини існували і на момент вчинення злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці ОСОБА_7 , а тому не є підставою для задоволення апеляційної скарги захисника.
Колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, наявність обтяжуючої покарання обставини, суспільну небезпеку та характер вчинених протиправних дій.
Враховуючи сукупність цих обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 можливо тільки з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, і підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Як вбачається з квитанції від 05.11.2019 року, долученої до матеріалів провадження, ОСОБА_11 , відповідно до угоди про надання юридичних послуг від 05.11.2019 року, було сплачено захиснику ОСОБА_9 гонорар у розмірі 6000 грн за участь в ході досудового слідства, підготовку документів та участь в суді першої інстанції.
Відповідно до квитанції від 05.11.2019 року, долученої до матеріалів провадження, ОСОБА_10 , відповідно до угоди про надання юридичних послуг від 05.11.2019 року, було сплачено захиснику ОСОБА_9 гонорар у розмірі 10000 грн за участь в ході досудового слідства, підготовку документів та участь в суді першої інстанції.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо задоволення цивільного позову в частині витрат на правову допомогу, оскільки судом першої інстанції було враховано вказані вимоги закону, участь захисника потерпілих на досудовому та судовому слідстві, та правомірно стягнуто з обвинуваченого витрати на правову допомогу на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 саме в сумі 6000 грн та 10000 грн відповідно.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки судом першої інстанції було враховано суспільну небезпеку скоєних злочинів, особу обвинуваченого, ту обставину, що обвинувачений залишив потерпілих у безпорадному стані, не вжив жодних заходів, направлених на надання допомоги, при цьому, продовжив вживати алкоголь, і через незначний проміжок часу вчинив нове умисне кримінальне правопорушення з хуліганських мотивів щодо молодої жінки.
Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , та прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001868 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001868 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4