Справа № 676/5081/22
Провадження № 1-кс/676/1387/22
УХВАЛА
04 жовтня 2022 року м. Кам`янець-Подільський
Ознайомившись з матеріалами зазначеного клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначене клопотання слід повернути прокурору на підставі ст. 172 КПК України для усунення недоліків.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу), розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. При цьому, статтею 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Крім того, подане клопотання не містить будь-яких доказів, що сільськогосподарська культура (соя), вирощена на вказаних вище земельних ділянках, визнана речовим доказом в даному кримінальному провадженні і дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Посилання прокурора на те, що забезпечення її арешту необхідно для збереження як речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, є формальним, з огляду на відсутність зазначення яке саме доказове значення має врожай даної сільськогосподарської культури, враховуючи правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення. Тобто, клопотання прокурора всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не містить належного обґрунтування необхідності застосування такого арешту, його підстави та мети.
Також, прокурором в порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України належним чином не з`ясовано власника майна, яке підлягає арешту. Наявність в матеріалах клопотання письмових пояснень свідка ОСОБА_4 про те, що орендарями даних земельних ділянок не здійснювалось будь-яких робіт на них, не може підтверджувати наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Свідок ОСОБА_4 не є законним орендарем чи власником даних земельних ділянок і жодного відношення до інкримінованого кримінального провадження немає. Натомість, прокурором не з`ясовано в законних орендарів за договорами оренди землі, укладеними між Слобідсько-Кульчієвецькою сільською радою та ТОВ «Енергосолар Поділля» в особі директора ОСОБА_2 та ТОВ «Енергоеко Поділля» в особі директора ОСОБА_3 кому належить вирощена на орендованих ними земельних ділянках сільськогосподарська культура (соя).
Враховуючи вищевикладене, слідчим суддею було встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, а тому на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України його слід повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя