Справа №127/7724/22
Провадження №1-кп/127/199/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000043, які надійшли з Вінницької обласної прокуратури з обвинувальним актом по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, із неповною вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого «Макіївкокс», електромонтером, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).
До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн - засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території України в межах Донецької області створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в межах Луганської області-терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.
Так звані «Донецька народна республіка» і «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.
У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 19 лютого 2022 року керівником терористичної організації «ДНР» оголошено так звану мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.
22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.
24 лютого 2022 року приблизно о 05.00 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.
У подальшому Збройні Сили РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, вторгайсь на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «ДНР», які увійшли у склад Збройних Сил РФ.
24 лютого 2022 року указом Президента Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Так, встановлено, що одним з таких представників підрозділу збройних сил держави-агресора є громадянин України ОСОБА_5 , який 24 лютого 2022 року, достовірно знаючи про свій громадянський статус, факт збройної агресії Російської Федерації проти України та оголошений у зв`язку з цим воєнний стан на усій території України, добровільно звернувся до воєнкомату терористичної організації «ДНР» у м. Макіївка Донецької області, де отримав звання «рядовий» та був зарахований до 3 відділення, 2 взводу 2 роти 4 батальйону 127 полку армії т.зв. «ДНР» у складі Збройних Сил РФ на посаду «мотострілець», отримав форму зразка ЗС РФ, автоматичну стрілецьку зброю та набої до неї, засоби індивідуального захисту, аптечку і сухі продуктові набори для військовослужбовців.
У подальшому, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, ОСОБА_5 у складі військових формувань ЗС РФ 03 березня 2022 року, у невстановлений точний час, на залізничному транспорті перетнув державний кордон України у напрямку Російської Федерації. 04 березня 2022 року ОСОБА_5 у той же спосіб через Керченський міст незаконно перетнув державний кордон України у напрямку «В`їзд в Україну» на територію Автономної республіки Крим. Наступного дня ОСОБА_5 зі зброєю та бойовими припасами спільно з іншими військовослужбовцями ЗС РФ незаконно перетнув залізничним транспортом адміністративний кордон України з тимчасово окупованими територіями Автономної республіки Крим.
Так, з 12 по 13 березня 2022 року, ОСОБА_5 діючи у складі підрозділу ЗС РФ на підставі наказів військового командування у межах загального плану захоплення території України виконував бойові завдання з охорони та оборони стратегічно важливих перехресть доріг та військової техніки ЗС РФ, яка рухалась по ним, в районі с. Білозірка Миколаївського району Миколаївської області.
Однак, злочинна діяльність ОСОБА_5 була припинена оскільки 13.03.2022, орієнтовно о 14:00 годині, він був затриманий військовослужбовцями Збройних сил України на території Миколаївської області поблизу АДРЕСА_2 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав частково.
Суду пояснив, що він з 2002 року є громадянином України, проживав та працював в м. Макіївка Донецької області на заводі «Макіївкокс».
Повістка про необхідність з`явитися в мобілізаційний центр йому не надходила, оскільки він не стояв на військовому обліку. Обвинувачений самостійно, без супроводу та без будь-якого фізичного примусу, пішов в мобілізаційний центр.
Його зарахували до відділення, яке перебувало у складі Збройних Сил РФ на посаду «мотострілець», видали форму зразка ЗС РФ, автоматичну стрілецьку зброю та набої до неї, засоби індивідуального захисту, аптечку і сухі продуктові набори для військовослужбовців.
Залізничним транспортом вони прибули до станції Джанкой, з потягу вийшли провідниці, а обвинуваченого та усіх інших повезли на територію Херсонської області. В подальшому їх перевезли на територію Миколаївської області с. Білозірка та наказали стояти на дорозі, охороняти військову російську техніку, коли вона буде проїжджати. Наступного дня обвинувачений та інші воїни після обстрілів здалися ЗС України.
Обвинуваченому видали автомат та 120 патронів, на озброєнні роти були кулемети, гранатомети, снайперські гвинтівки.
У обвинуваченого були керівники, громадяни України, комбат мав позивний « ОСОБА_7 » та ротний мав позивний «Майор» і вони поставили обвинуваченого та інших на перехресті при в`їзді в с. Білозірка Миколаївської області і повідомили про необхідність пропуску колони військових РФ, блокуючи рух цивільного населення, дали вказівку окопатися.
Про військових ЗС України обвинуваченому нічого не розповідали, але він розумів що перебуває на території України і мав пропускати російську техніку на територію України.
Обвинуваченому та іншим особам, які прибули з ним на територію Херсонської та в подальшому Миколаївської областей ротний повідомив, що на руку та ногу необхідно одіти пов`язку білого кольору, для чого не пояснив.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження та свідченнями свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що потрапив в полон коли перебував в с. Білозірка Миколаївської області, на перехресті, охороняв дорогу. Коли почався обстріл, свідок побачив військових ЗСУ на БТР з голубими стрічками, зрозумів що це українці і їх взяли в полон.
У свідка на рукаві була стрічка білого кольору, їм пояснили що по стрічці зрозуміють що свої.
Свідок разом з іншими особами забезпечував пересування військових РФ на території України, у свідка при собі був автомат «Калашнікова» та чотири магазини набоїв.
ОСОБА_5 розповів свідку що він так само як і свідок з м. Макіівка Донецької області, таким же чином був мобілізований та зарахований до 127 полку, 4 батальйону, тільки 2 роти, а свідок - 1 роти, таким же чином потрапив на Україну.
Раніше свідок служив з 1992 по 1995 роки, був командиром взводу в м. Донецьку, мав військове звання прапорщик, до цього служив з 1985 по 1987 роки в військах МВД на Уралі.
Коли усіх мобілізували та везли потягом до Криму, повідомили що везуть на навчання, а вже потім свідок зрозумів що привезли на Україну, привезли через Ростов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що має паспорт громадянина України та є громадянином України, з обвинуваченим до мобілізації знайомий не був, познайомився коли були в м. Донецьку після мобілізації зарахували до одного відділення 4 батальйону 127 полку, яких військ не повідомили.
Свідок познайомився з ОСОБА_5 в м. Донецьку 27 чи 28 лютого 2022 року, далі в Херсонській області приблизно тиждень разом проживали в палатці.
Свідка з м. Донецьк електричною привезли в м. Іловайськ, далі потягом два дні везли до Херсонської області, де знаходились сім дів. В подальшому в вантажному накритому автомобілі привезли до с. Білозірка Миколаївської області, де їх зустрів голова та розмістив в приміщенні школи. Наступного дня свідка, ОСОБА_5 та інших командир повів на перехрестя та повідомив, що вони повинні окопуватись та оглядати периметр, повідомив, що коли буде проїжджати колона автомобілів РФ, вони повинні пропустити її, при цьому повернутися до них спиною та прикривати.
Свідок був разом з ОСОБА_5 на одному перехресті, в одному окопі, у свідка був автомат «Калашнікова» та 4 магазини патронів, також в окопі був гранатомет, його видали ОСОБА_10 , оскільки він мав посаду гранатометник, свідок мав посаду помічник гранатометника. Зброю було видано командиром батальйону. Свідку невідомо до яких збройних сил відносився їх батальйон, також невідомо яку він отримав команду. Свідку відомо, що в полон їх взяли ЗСУ, у них були шеврони з українським прапором та стрічки блакитного кольору, перебуваючи на перехресті, по них почали стріляти, тоді свідок та інші впали в окоп, підняли руки та здалися.
Один з командирів був росіянин, мав позивний « ОСОБА_11 », оскільки він мав російський акцент та говорив російською, також мав іншу військову форму.
Свідку як і усім видали військову форму, на якій нічого не було, ні шевронів, ні фагів, нічого, лише коли приїхали в Херсонську область, сказали пов`язати стрічки білого кольору, після чого вони розірвавши рушник, пов`язали стрічки на ліву руку та праву ногу.
Свідок бачив військову техніку ЗСУ та збройних сил РФ, вони відрізнилися тим, що на техніці РФ були намальовані літери «Z», хто їх малював свідку невідомо. Таку техніку він бачив на території Херсонської та Миколаївської областей.
Весь час ОСОБА_5 знаходився поруч із свідком і також був затриманий, ще були ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .
Свідок знав, що мобілізацію оголосив ОСОБА_13 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_5 познайомився в м. Донецьку приблизно 26 лютого 2022 року, коли вивезли з м. Макіївка Донецької області. Потім потягом через Крим їх привезли до Херсонської області, де були 8 днів, далі 12 березня 2022 року привезли до Миколаївської області в с. Білозірка. Наступного дня поставили на перехресті доріг, сказали окопуватись.
Свідку видали військову форму російської армії, видали зброю автомат, патрони.
Свідок був разом з ОСОБА_5 в одному відділенні, там було сім чоловік, ще були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , старший відділення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , але їх прізвища не пам`ятає.
В Миколаївському районі усіх поселили в школі, а ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поставили чергувати на перехресті і дали вказівку пропускати колони армійської техніки РФ.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є громадянином України, з обвинуваченим ОСОБА_5 познайомився в м. Донецьк, коли їх мобілізували, перебували в одному військовому відділенні 4 батальйону 127 полку. Свідку та усім іншим видали військову форму та зброю, сказали пов`язати стрічки білого кольору, у ОСОБА_5 був автомат, а у свідка окрім автомата ще був гранатомет, оскільки його записали як гранатометника.
З Херсонської області свідка та інших на вантажному цивільному автомобілі перевезли в Миколаївську область в село, на автомобілі військових позначок свідок не бачив. Наступного дня, свідка та ще трьох виставили на дорозі за селом, сказали окопатися, оскільки тут вони будуть знаходитись 2-3 доби,
Свідок бачив як проїжджали військові вантажні машини, на яких була намальована буква «Z» білого кольору. Потім почалися бої, під`їхав БТР ЗСУ і усі здалися в полон.
Свідок сам разом з товаришем прийшов до військомату.

З досліджених доказів, що надані прокурором під час судового провадження, вбачається, що відомості за вказаним фактом зареєстровані у встановленому порядку 05.04.2022 року, що підтверджується витягом з ЄРДР.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.03.2022 року вбачається, що ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем ЗС ДНР, 127 полку 4 батальйону, 2 роти, 2 взводу, 3 відділення, а саме мотострільця, було затримано 14.03.2022 року на території Миколаївської області.
Згідно відповіді Державної міграційної служби України на запит № 53/6/7-197ві від 08.04.2022 року, ОСОБА_5 подано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 17.06.2008 при оформленні 10.07.2014 органом видачі 1446 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .
В судовому засіданні досліджено вилучені під час затримання ОСОБА_5 речі, які органом досудового розслідування визнані, як документи у справі, а саме «учетно-послужная карточка» та «паспорт» видані самопроголошеної «ДНР».
З наданих стороною обвинувачення документів, отриманих в ході тимчасового доступу вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та йому присвоєно ідентифікаційний код, що є підтвердженням того, що ОСОБА_5 є платником податків на території України.
Заслухавши показання обвинуваченого, свідків та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 111 КК України (в редакції, що діяла станом на 05.01.2022), державна зрада є діянням умисно вчиненим громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Відповідно до обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у державній зраді у формі умисно вчинених дій громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, що полягають у переході на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту.
З вказаного обвинувачення вбачається, що сторона обвинувачення мала довести такі обов`язкові складові злочину, як: 1) вчинення умисних дій на шкоду на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України у формі переходу на бік ворога ; 2) вчинення вказаного спеціальним суб`єктом - громадянином України та 3) вчинення вказаних дій в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту.
Аналізуючи доведення вказаних складових, суд приймає до уваги беззаперечний факт того, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Вказаним беззаперечно підтверджено, що починаючи з 24.02.2022 на всій території України, до якої безумовно входять Луганська і Донецька області України, введено воєнний стану зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Вказаним документом беззаперечно визначено і факт того, що ворогом державою-агресором є Російська Федерація.
Таким чином, зазначеним підтверджено факт того, що подія кримінального правопорушення відбулась в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, тобто обов`язкова складова зазначеної вище диспозиції ст. 111 КК України.
З показань обвинуваченого та свідків вбачається, що ОСОБА_5 достовірно знав про вказаний факт, оскільки 24.02.2022 року дізнався про оголошену мобілізацію, введений воєнний стан на території України..
Згідно із показаннями обвинуваченого, він отримав військову форму Збройних Сил Росії, автоматичну стрілецьку зброю та набої до неї, засоби індивідуального захисту, аптечку і сухі продуктові набори для військовослужбовців. За його показаннями він достовірно розумів, що не проходить службу у складі Збройних сил України. Про вказане свідчать посилання та зазначення ОСОБА_5 на те, що їм видали білі стрічки для ідентифікації «свої-чужі», де чужими, тобто ворогом, він ідентифікував військовослужбовців Збройних Сил України.
Вказане беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_5 вчинив перехід на бік ворога України Російської Федерації.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 хоча і повідомляє, що визнає свою провину у вчинені злочину, проте всіляко намагається акцентувати увагу суду на тому, що він не збирався приймати участь у бойових діях, війні проти України на стороні військ РФ.
Разом з тим, з показань ОСОБА_5 судом встановлено, що проведення вказаного збору відбулось на території воєнкомату терористичної оргазації «ДНР» у м. Макіївка Донецької області, яка тимчасово не контролюється Україною. Тобто ОСОБА_5 достовірно знав, що мобілізація державними інституціями України на вказаній території тимчасово не можлива, а відтак всі дії з мобілізації виконуються іншою стороною збройного конфлікту Російською Федерацією та він, прибувши на пункт такого збору, виконуючи вказівки осіб щодо переміщення та дислокації, отримуючи військову форму не українського зразка, достовірно знав, що він буде приймати участь у війні на стороні ворога Російської Федерації.
За показаннями ОСОБА_5 , він не усвідомлював, що буде приймати участь у воєнних діях проти України. В той же час ОСОБА_5 суду повідомив, що отримав не лише формений одяг військового зразка, а й зброю. Отримання зброї ОСОБА_5 повністю спростовує його ж власні показання про те, що він не збирався приймати участь у бойових діях, оскільки зброя є предметом спеціального обігу та ще більш спеціального застосування, яка може отримуватись лише при дотриманні спеціальної процедури. ОСОБА_5 отримав її від представників ворога в умовах які він оцінював як мобілізацію, що ним підтверджено особисто, що переконує суд у тому, що він отриманням зброї надав згоду на свою участь у бойових діях на стороні ворога.
Таким чином, вказані показаннях обвинуваченого є спростованими його власними показаннями і свідчать, що ОСОБА_5 намагається применшити свою винуватість. Так він власними показаннями, одночасно заперечуючи зазначений факт, сам себе викриває у тому, що перейшов на бік ворога - Російської Федерації, діяв за завданням ворога (в томі числі передислоковуючись до визначених місць Херсонської, Миколаївської областей, приймав участь у воєнних діях на стороні РФ в умовах воєнного стану.
Про вказане беззаперечно свідчить і протокол затримання з якого слідує, що ОСОБА_5 був затриманий на території України, ідентифікував себе військовослужбовцем мотострілецького полку № НОМЕР_3 , 4-го батальйону, 2-ї роти, 2-го взводу, 3-го відділення, на посаді мотострілець, який беззаперечно не входить до військових формувань України, а приймає участь у війні Росії проти України на боці ворога України Російської Федерації.
Факт того, що ОСОБА_5 вчинив вказане, будучи громадянином України підтверджується дослідженими документами, а саме витягами з реєстрів та власними показаннями обвинуваченого і відповіддю Державної міграційної служби України, згідно якої ОСОБА_5 подано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 17.06.2008 при оформленні 10.07.2014 органом видачі 1446 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .
Оцінюючи показання ОСОБА_5 щодо примусової мобілізації та примусового залучення до воєнних завдань, суд звертає увагу на факти вказані самим обвинуваченим. Так, згідно його показань він прибув до воєнкомату самостійно, без супроводу будь-якої сторонньої особи, без отримання будь-якої повістки, після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року. Також ОСОБА_5 сам стверджує, що міг ходити в «самоволку», тобто безконтрольно покидати місце розташування, однак цього не робив. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 здійснив перехід на бік ворога добровільно та мав можливість втекти, не приймати участь у виконанні завдань, проте вказаного не робив. Свою протиправну діяльність він зупинив не самостійно, а лише внаслідок супротиву українських військ, в ході вогневого ураження місця розташування його збройного формування, коли був позбавлений можливості чинити опір.
Сукупність вказаних обставин виключає поняття примусу, оскільки самим ОСОБА_5 не повідомлено про застосування до нього жодної примусової процедури (навіть отримання повістки). Фактів того, що ОСОБА_5 зазнав примусу судом не отримано.
Вказані докази в сукупності є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.
Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_5 , суд кваліфікує його дії за ч.1 ст. 111 КК України, як умисне вчинення громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-VІІ від 08.04.2014 року та № 1689- VІІ від 07.10.2014 року)
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_5 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З гідно довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. Ющенка» ВОР» ОСОБА_5 на лікуванні не перебував та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався.
Згідно довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» ОСОБА_5 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває.
Згідно вимоги про судимість обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України.
Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, оскільки ОСОБА_5 в своїх показаннях намагався применшити свою провину у вчинені злочину, а саме заперечував факт того, що здійснив перехід на бік ворога в умовах воєнного стану, вказував, що здійснив дії під примусом, що не відповідає дійсності, що свідчить про заперечення ним істотних обставин справи та не може бути оцінено як щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено з врахуванням ст. 337 КПК України.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки вказане покарання визнано судом достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Додаткове покарання у виді конфіскації майна суд не застосовує, оскільки стороною обвинувачення не доведено корисливий мотив дій обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 63, 65-67, 111 КК України 370, 371, 373, 374 КПК України суд, -
У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України і призначити йому покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

«Учетно-послужная карточка» та «паспорт» видані самопроголошеної «ДНР», видані на ім`я ОСОБА_5 - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Грошові кошти, банкнотами Російської Федерації, на загальну суму 300,00 рублів конфіскувати.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Суддя: