Номер провадження: 11-кп/813/1468/22
Справа № 520/7268/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 06 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003036 від 24 липня 2017 року відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні сина 2006 р.н., працює за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Київського районного суду м.Одеси від 06 травня 2022 року ОСОБА_10 визнаний невинуватим та виправданий, в зв`язку з недоведеністю, що в його діяннях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цивільні позови прокурора, в інтересах держави в особі КУ "Міська клінічна лікарня №1", та потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувався в тому, що 06.05.2017 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Nissan Primera» реєстраційний номер НОМЕР_1 , при достатній відомості, ясній погоді, природному освітленні, в умовах сухої проїзної частини, по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини, здійснював рух по вул. Ляпідевського в напрямку 10 ст. Великого Фонтану в м. Одесі, зі швидкістю 40 км/г.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «Зебра» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001), організованого на проїзній частині вул.. Ляпідевського м. Одеси та який з`єднує тротуарну зону вул.. Ляпідевського, ОСОБА_10 був не уважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.

В цей час, по вказаному пішохідному переходу, в темпі кроку рухався пішохід ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину вул.. Ляпідевського з право на ліво відносно руху, керованого ОСОБА_10 автомобіля.

При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку, ОСОБА_10 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи не зменшив швидкість, а разі потреби не зупинився, не надав пішоходу ОСОБА_11 переваги в русі, маючи технічну можливість уникнути події, допустив порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункту «б» п. 2.3, 18.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001), якими передбачено:

п. 1.4 кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила;

п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб надати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок своїх дій, ОСОБА_10 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка здійснювала рух по нерегульованому пішохідному переходу в темпі спокійного кроку, з права на ліво, за ходом руху керованого ОСОБА_10 автомобілю. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_11 спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий внутрішньо-суглобовий перелом основної фаланги 1го пальця правої кісті, забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синці та садна голови.

Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

За таких обставин, стороною обвинувачення дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність, що в діяннях ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та виправдав його.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_12 просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Заявлений прокурором цивільний позов у розмірі 10 080 гривень задовольнити.

Крім того, прокурор просив призначити повторну, комісійну судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_11 , оскільки суд необґрунтовано відмовив у її проведенні.

Також прокурор просив провести одночасний допит експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , допитати потерпілу ОСОБА_11 та свідків: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтував наступними доводами:

1)комісійна судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_11 №61 від 12.11.2020 на якій базується оскаржений вирок, проведена з порушенням норм закону, так як була проведене без присутності потерпілої, містить протиріччя, а тому є недопустимим доказом;

2)судом належним чином не вмотивована незгода з висновком експерта №594 від 20.03.2019 року та не враховано, що саме під час складання вказаного висновку експертом оглядалася потерпіла та у розпорядженні експерта був акт судово-медичного дослідження №1328 від 07.07.2017 року;

3)прокурор вважає, що, з огляду на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину у вчиненні ДТП, у сукупності з актом судово-медичного дослідження №1328 від 07.07.2017 року, та висновком експерта №594 від 20.03.2019 року, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України доведена повністю;

4)на думку прокурора, оскільки комісійна судово-медична експертиза №61 від 12.11.2020 та висновок експерта №594 від 20.03.2019 року містять протиріччя, необхідно одночасно допитати під час апеляційного розгляду експертів, які проводили вказані дослідження та надавали висновки. При цьому прокурор зазначив про те, що він під час судового розгляду заявляв клопотання про одночасний допит експертів, однак суд залишив його без задоволення;

5)також суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторний допит потерпілої для усунення протиріч та взагалі не допитав свідків- лікарів, які займалися лікуванням потерпілої.

За таких обставин прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначила, що оскаржений вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, в зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Захисник вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, а висновок експерта №61 від 12.11.2020 року є конкретним і вмотивованим та відповідає вимогам закону.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_12 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі прокурор стверджував про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними доводами апеляційної скарги прокурора, з огляду на таке.

Згідно із вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржене судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку, в тому числі і на предмет належності, допустимості та достатності для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У п.146 рішення у справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» (1998 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а лише з належних, достатніх та допустимих доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Так, відповідно до оскарженого вироку, судом першої інстанції були досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003036 від 24.07.2017 року, відповідно до якого 06.05.2017 року в м. Одесі на вул. Ляпідєвського провулок Ванний, напроти буд. № 6/1 трапився наїзд на пішохода ОСОБА_11 , попередня правова кваліфікація ч.1 ст.286 КК України;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2017 року з додатком схемою ДТП;

- протокол огляду транспортного засобу від 06.05.2017 року з якого убачається, що є потертості брудного нашарування лівої передньої частини капоту;

- зберігальна розписка від 06.05.2017 року з якої вбачається, що ОСОБА_10 отримав на зберігання автомобіль Ніссан реєстраційний номер НОМЕР_1 .;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.05.2017 року убачається, що ОСОБА_10 ознак сп`яніння не виявлено;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1328 від 07.07.2017 року, з якого убачається, що на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , 1967 р.н., та даних медичної документації на неї, приходжу до наступних висновків: 1. У ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синець підборіддя, закритий внутрішньо-суглобовий перелом основної фаланги 1-го пальця правої кісті. Закритий внутрішньо-суглобовий перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті, забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синець підборіддя утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частини кузова автомобіля, що рухався, при контактуванні з тілом потерпілої, а також у результаті подальшого падіння потерпілої на дорожнє покриття, в умовах ДТП. Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричиненні 06.05.2017 року. Забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синець підборіддя, закритий внутрішньо-суглобовий перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. За даними токсикологічного дослідження № 1658 зробленого в КУ «Одеський обласний центр психічного здоров`я» від 10.05.17 р., в крові ОСОБА_11 етиловий спирт не виявлений;

- постанова про визнання речовими доказом та залучення до кримінального провадження від 24.07.2017 року;

- висновок експерта № 446-А від 01.09.2017 року з фото таблицею, з якого убачається, що ходова частина, рульове керування та гальмова система автомобіля «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 на момент огляду знаходилися в працездатному стані та дозволяли водієві автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі;

- висновок експерта № 447-А від 01.09.2017 року з фото таблицею, з якого убачається, що в дослідницькій частині зазначено аналіз зазначених вище пошкоджень та слідової інформації на автомобілі «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 дає підстави стверджувати, що за своїми формами та характером вони утворені внаслідок контакту із твердими слідоутворюючими об`єктами, різними частинами кузова в різний проміжок часу (передня ліва, передня ліва кутова, передня права, передня права бокова частини). Установити які саме сліди і пошкодження утворилися внаслідок контактування із слідоутворюючим об`єктом в процесі контактування з тілом пішохода не представляється можливим, у зв`язку з недостатньою інформативністю та їх розташуванням на різних ділянках кузова автомобіля. Однак слід зауважити, що при відносно невеликих швидкостях зближення транспортного засобу та пішохода короткочасно контактування відбувається між ними, сліди контактування на поверхнях елементів кузова автомобіля могли зовсім не відобразитися або відобразитися із слабо вираженими характерними ознаками, які б свідчили саме про контакт транспортного засобу з пішоходом;

- висновок експерта №18-6341 по авто технічному дослідженню обставин наїзду автомобіля «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 на пішохода від 05.03.2019 року з фото таблицею убачається, що на підставі виконаних досліджень, версія водія автомобіля «Nissan Primera» про те, що він зупинився перед пішохідним переходом, є технічно неспроможною. Версія пішохода про механізм розвитку події в цілому, протиріч технічного характеру не має. В умовах розвитку події по технічно спроможній версії, водієві автомобіля «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 належало, з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід, вжити заходів для зменшення швидкості і при необхідності зупинитися до межі пішохідного переходу з тим, щоб дати пішоходу, як це передбачено вимогою п. 18.1 ПДР. Діючи зазначеним чином, відповідно до вимоги п. 18.1 ПДР, водій автомобіля «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, оскільки в момент, коли пішохід почав рух по пішохідному переходу, водій автомобіля «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 мав технічну можливість зупинити автомобіль до межі пішохідного переходу навіть в режимі службового (плавного) гальмування, не вдаючись до екстреного гальмування. Питання про належні, з точку зору ПДР, дії пішохода не вимагає спеціальних знань і може бути вирішене слідством самостійно із застосуванням вимог розділу 4 ПДР. З технічної точки зору, причиною настання даного ДТП є дії (бездіяльність) водія автомобіля «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 , які не відповідали вимогам п. 18.1 ПДР;

- висновок експерта №594 від 20.03.2019 року, з якого убачається, що на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , 1967 р.н., та даних медичної документації на неї, зроблені наступні висновки: 1. У ОСОБА_11 малися наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньо-суглобовий перелом основної фаланги 1-го пальця правої кісті, забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синці та садна голови (точна кількість та локалізація в наданій медичній документації не вказана). Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода). Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження могли бути спричиненні 06.05.2017р. Всі вищезазначені ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

З матеріалів кримінального провадження, за клопотанням захисника ОСОБА_9 та погодженням усіх учасників судового розгляду ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2020 року була призначена повторна комісійна судово-медична експертиза.

Так, суд першої інстанції зазначив, що, відповідно до висновку експерта №61 від 12.11.2020 року, убачається, що на підставі даних комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_17 , 1967 р.н., даних матеріалів справи, наданої медичної документації на її ім`я відповідно до постановлених питань судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків: 1. Згідно запису лікаря рентгенолога від 15.06.2017 р. у медичній карті, даних Акту первинного судово-медичного обстеження потерпілої, вивчення контрольного ренгензнімку правої кисті потерпілої від 19.06.2017 р. у ОСОБА_17 малося тілесне ушкодження: закритий внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті. 2. У ОСОБА_17 малися наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті, забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синці та садна голови (точна кількість та локалізація в наданій медичній документації не вказана). Враховуючи дані медичної документації, дані матеріалів кримінального провадження, результати судово-медичного обстеження слід вважати, що перелічені ушкодження, за винятком закритого внутрішнього-суглобового перелому основної фаланги 1-го пальця правої кисті, могли бути спричинені 06.05.2017 р. внаслідок ДТП. Закритий внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті був діагностований лише 15.05.2017 р. (рентген знімок відсутній) тобто через 9 діб після ДТП 06.05.2017 р. Клінічні прояви перелому (набряк, обмеження рухів тощо) у період часу з 06-15.05.2017 р. в медичній карті не зафіксовані. Таким чином давність спричинення перелому, точні обставини його утворення та його відношення до подій 06.05.2017 р. встановити не можливо. Згідно п. 4.13 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., у даному випадку експерту слід утриматись від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у разі неясності клінічної картини та недостатнього обстеження постраждалого та його ушкоджень. 3. Вказані ушкодження за винятком закритого внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті, спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (контакту автомобіля з пішоходом). Всі вищезазначені ушкодження (за винятком перелому), складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, спричиняють короткочасний розлад здоров`я строком понад 6 та не більше як 21 день, і за цим критерієм згідно п.п. 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 4. Ушкодження у ОСОБА_17 за винятком закритого внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті, могли бути спричинені за обставин та за механізмом, викладених в ухвалі, а саме 06.05.2017 р. під час контакту автомобіля з пішоходом.

При цьому, за клопотанням прокурора в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_18 , який суду першої інстанції пояснив, що, відповідно до експертизи призначеної на підставі ухвали суду встановлено, що у ОСОБА_17 причино зв`язати події ДТП можна тільки легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме: забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синці та садна голови. Під час знаходження потерпілої ОСОБА_11 в стаціонарі на 9 день після отриманих травм, діагностували закритий внутрішньо-суглобний перлом основної фаланги першого пальця правої кісті. Якщо припустити, що даний перелом був отриманий під час розглядаємого ДТП, то будь який перелом повинен мати клінічні показання, тобто повинен бути травматичний набряк, неможливість згинання та розгинання пальця, серйозний больовий синдром, відповідно якщо зазначений перелом був отриманий під час ДТП, не могла потерпіла надходити в стаціонар не заявляючи ніяких скарг цього приводу. Потерпіла потрапляє в стаціонар скаржиться на біль в області реберних дуг, верхній відділів живота, болі в місті забиття голови, загальна слабкість, але в медичній карті первинного хворого ні слова ні йде про зламаний палець. У неї повинний бути різкий біль в області кісті і звичайно вона б сказала про це, крім того під час надходження в стаціонар її оглядав лікар травматолог, спеціаліст по переломам, в той же день він зазначає, клінічних даних, що запитів на травмуючи патологію зі сторони опорно-рухового апарату не виявлено. Не виявлено, це означає, що в неї свіжих переломів не було. При наявному свіжому переломі літня жінка не змогла б не звернути уваги лікарів на зламаний палець. Запис в картці з`являється 15.05.2017 року на рентгенограмі першого пальця правої кісті, тобто через 9 днів після ДТП. Можливо припустити, що зазначений перелом є застарілим, тому його виявили як випадкову знахідку. Встановити давність перелому встановити не можливо. Під час проведення дослідження був наданий лише один рентген знімок від 19.06.2017 року, тобто він був зроблений через місяць після ДТП, інших знімків потерпіла не надавала. Травматолог не міг не виявити перелому під час потрапляння потерпілої в лікарню.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що вищезазначені докази самі по собі, так і в сукупності - не підтверджують прямо чи опосередковано існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення вина ОСОБА_10 у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, передбачене ч.1 ст. 286 КК України не доведена, з огляду на таке.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні винним себе визнав частково та показав, що 06.05.2017 року він разом зі своєю сім`єю рухався автомобілем по вул.Ляпідієвського, в м.Одесі, зі швидкістю 40 км/г, побачив пішохода на пішохідному переході та почав гальмувати, ногу постійно тримав на гальмах, в якусь мить діти позаду закричали, він повернувся і можливо в цю мить послабив ногу на педалі гальм. Відчув падіння на капот автомобіля та відразу зупинився. Підняв жінку, відвіз її в лікарню, їй надали медичну допомогу, поспілкувався з лікарями, вони повідомили, що хвору можливо відпустити одразу виписати, але потерпіла попросила залишитись в стаціонарі. Будь яких переломів у потерпілої не було, вона не скаржилась ні на місці ДТП, ні в лікарні, крім того після огляду її лікарі перелому не виявили. Під час перебування потерпілої в палаті він її бачив, у неї був пластир на лобі. В приймальному відділенні потерпілу оглядав лікар травматолог, вона на болі в руці йому ні чого не говорила. В перший день він оплатив приблизно 200 доларів, в подальшому пропонував 1000 доларів, але приїхав чоловік потерпілої та попросив набагато більше, але він відмовив, всі чеки передав подрузі потерпілої. Визнає, що був не уважним під час керування, але не погоджується з тяжкістю інкримінованого злочину, цивільний позов потерпілої визнає частково.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_11 під час допиту в суді першої інстанції пояснила, що 06.05.2018 року вона переходила по пішохідному переходу вул.Ляпідієвського, в м.Одесі, була сонячна погода, перед тим, як розпочати переходити дорогу, вона переконалась у відсутності транспортних засобів на проїзній частині, коли переходила, побачила автівку, яка переїжджала через лежачого поліцейського, через деякий час автівка збила її, за кермом був обвинувачений ОСОБА_10 .. Подія сталось ближче до зупинки громадського транспорту. Автомобіль після наїзду зупинився приблизно через 10 метрів. Після наїзду була доставлена в лікарню, під час перебування у лікарні обвинувачений не допомагав їй. В перший день в лікарні оглядали де-кілька лікарів. У судово-медичного експерта була, але скільки разів не пам`ятає. Після наїзду залишився шрам на брові, болить ребро.

У своїй апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд першої інстанції належним чином невмотивував незгоду з висновком експерта №594 від 20.03.2019 року.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що, відповідно до змісту оскарженого вироку, судом першої була надана оцінка акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 1328 від 07.07.2017 року та висновку експерта № 594 від 20.03.2019 року, з яких в дослідницькій частині вбачається, що з наданої експерту медичної довідки №988 МКЛ № 11 м.Одеси від 15.05.2017 року, на ім`я ОСОБА_11 , остання звернулась зі скаргами на болі у 2 зубі справа верхній щелепи, КТ дослідження головного мозку від 06.05.2017 року. Під час надходження до медичного закладу 05.06.2017 року ОСОБА_11 скаржилась на болі в області реберних дуг, верхньому відділі живота, болі в області забоїв голови, загальну слабкість. 06.05.2017 року оглянута черговим травматологом, клінічних даних за косино-травматичну з боку опорно-рухового апарату не виявлено.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав на те, що статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи питання про істотність допущених при залученні експерта для проведення судово-медичної експертизи порушень як підставу для визнання доказу недопустимим, суд виходить з наступного.

Частина 2 статті 242 КПК України встановлює обов`язковість призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

У будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК України, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу.

Аналогічні висновки містяться в рішеннях Верховного Суду (ухвала від 07 серпня 2019 року у справі № 555/456/18, постанови від 06 лютого 2020 року у справі № 336/1667/16-к, від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17). У них висловлені правові позиції щодо того, що потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, які згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий направляє до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не надав наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Тобто, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія протии Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Так, відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.91 КПК України на слідчого та прокурора покладено обов`язок доведення вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції зазначив, що під час судового розгляду встановлено та ні ким з учасників кримінального провадження не спростовано, що обвинувачений ОСОБА_10 дійсно керував автомобілем «Nissan Primera» номерний знак НОМЕР_1 по вул.Ляпідієвського в напрямку 10 ст. В.Фонтана в м. Одесі допустив контактування керованим автомобілем з громадянкою ОСОБА_11 , після чого доставив останню до лікарні, дані обставини підтверджуються показами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

При цьому, суд першої інстанції надав оцінку висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 61 комісійної судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_11 від 12.11.2020 року, які в судовому засіданні в повному обсязі підтвердив експерт ОСОБА_18 , відповідно до якого, в ОСОБА_17 малися наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті, забійна рана лобової ділянки зліва, контузія лівого ока, синці та садна голови. Закритий внутрішньо-суглобний перелом основної фаланги 1-го пальця правої кисті був діагностований лише 15.05.2017 р. (рентген знімок відсутній) тобто через 9 діб після ДТП 06.05.2017 р. Клінічні прояви перелому (набряк, обмеження рухів тощо) у період часу з 06-15.05.2017 р. в медичній карті не зафіксовані. Таким чином давність спричинення перелому, точні обставини його утворення та його відношення до подій 06.05.2017 р. встановити не можливо. Всі вищезазначені ушкодження (за винятком перелому), складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, спричиняють короткочасний розлад здоров`я строком понад 6 та не більше як 21 день, і за цим критерієм згідно п.п. 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Під час апеляційного розгляду, ухвалами Одеського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотань прокурора ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів, з тих підстав, що прокурором не зазначено конкретних обставин, які б свідчили про неповноту дослідження судом доказів або, що ці докази були досліджені судом з порушеннями, а незгода прокурора з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 і можливості їх отримати вичерпані, оскільки стороною обвинувачення інші докази суду не надані.

Апеляційний суд зазначає, що однієї з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Даний стандарт доказування передбачає, що у достовірності факту, а саме - винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення не повинно залишатися розумних, тобто раціональних сумнівів.

За положеннями частини 4 статті 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не ставлять під сумнів законність оскарженого судового рішення.

Виправдовуючи ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в статтях 373-374 КПК України і навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд дійшов висновків про недоведеність, що кримінальне правопоорушення вчиненне обвинуваченим, а тому апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції є об`єктивними і всебічними, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих сторонами кримінального провадження доказів.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності достатніх доказів вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовані висновками суду першої інстанції наведеними у виправдувальному вироку, які апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає оскаржений вирок законним і обґрунтованим, в зв`язку з чим апеляційна скарга Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 06 травня 2022 року, яким ОСОБА_10 визнаний невинуватим та виправданий в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4