ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1180/22 Справа № 185/4184/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , а також прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0000158, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.
Судом вирішено питання щодо долі речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, 05 квітня 2021 року приблизно о 13.30 год., в стані алкогольного сп`яніння перебував за місцем мешкання своєї матері, за адресою: АДРЕСА_2 , - де разом із співмешканцем матері, потерпілим ОСОБА_10 спільно розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між останніми виникла словесна сварка, в ході якої у обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщені будинку, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , діючи умисно, почав наносити численні удари руками та ногами по тулубу, кінцівкам та в життєво важливий орган - голову, - потерпілого ОСОБА_10 . В свою чергу потерпілий ОСОБА_10 , бажаючи уникнути нанесення йому тілесних ушкоджень, вибіг на вулицю, де, біля хвіртки при виході з двору втратив свідомість та впав. В цей час обвинувачений ОСОБА_6 , бажаючи довести свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 до кінця, підійшовши до останнього, який був без тями, при цьому умисно, усвідомлюючи протиправний та небезпечних характер своїх дій, наніс йому один удар ногою в область життєво важливого органу - голову. Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , взявши останнього за ноги, затягнув його до двору.
Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала 06 квітня 2021 року о 06 годині 00 хвилин в реанімаційному відділенні КНП Павлоградська центральна районна лікарня ВСР Дніпропетровської області від внутрішньочерепної травми, з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, клінічний перебіг якої ускладнився набряком речовини головного мозку, що й призвело до безпосередньої причини смерті та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з її настанням.
Своїми умисними злочинними діями обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні пошкодження внутрішні у вигляді: внутрішньочерепної травми, а саме - травматичний субдуральний крововилив в правій скронево-потиличній ділянці голови, крововиливи в скроневій ділянці ліворуч, масивні розлитого характеру крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої та правої півкуль майже на всьому протязі, крововилив напівпівкуль мозочка з розповсюдженням на верхню їх поверхню рідка темно-червона кров з домішками желеподібних згустків в лівому та правому шлуночку мозку, численні крапкові крововиливи у товщі речовини головного мозку, масивні інфільтруючи крововиливи у товщі м`яких тканин голови майже на всьому протязі, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до настання смерті потерпілого; перелому 9-го ребра ліворуч по задньо-підпахвинній лінії з пошкодженням пристінкової плеври, який за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечних для життя в момент їх спричинення; та зовнішні у вигляді: уламкового перелому кісток носу, забійної рани волосистої частини голови тім`яної ділянки ліворуч, численних синців та саден голови, обличчя, тулубу, верхніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляції:
- захисник, фактично не оскаржуючи обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати та призначити ОСОБА_6 більш м`яку міру покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у скоєному, давав правдиві покази, притягується до кримінальної відповідальності вперше, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину та матері пенсіонерку, позитивно характеризується за місцем мешкання, проходив службу в ЗСУ.

- прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що обвинувачений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, наносячи численні удари потерпілому, не зупиняючись навіть при неповнолітньому свідкові. Також вказує на той факт, що обвинувачений був схильний до постійного насильства відносно потерпілого та своєї матері, що підтверджується матеріалами щодо викликів працівників поліції за фактом домашнього насильства.

Заслухавши обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника та просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника, який, також просив задовольнити вимогу його апеляційної скарги та додав, що ОСОБА_6 не мав умислу на заподіяння потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень, оскільки наніс останньому лише один удар, а також те, що сам потерпілий спровокував ОСОБА_6 на заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також просив апеляційну скаргу прокурора не задовольняти, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, та підтримав доводи і вимоги апеляції прокурора, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 121 КК України, в апеляціях сторони захисту та прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, а також апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів; ступінь негативних та непоправимих наслідків у вигляді смерті потерпілого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, а також відсутність будь-якого каяття у вчиненому.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено, до обставин, що обтяжують покарання, суд відніс вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання судом першої інстанції об`єктивно було прийнято до уваги особу обвинуваченого, відсутність з його боку засудження своїх дій, відношення обвинуваченого до скоєного, думки потерпілих щодо застосування саме суворого виду покарання, наявності обтяжуючої покарання обставини, отриманої інформації з установи попереднього ув`язнення щодо стану здоров`я обвинуваченого та відсутності захворювань та обставин, які б виключали можливість перебування останнього в ізоляції, та дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, яке буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зауваження захисника не те, що обвинувачений ОСОБА_6 завдав потерпілому лише один удар, а тому призначене покарання є занадто суворим, є безпідставним, оскільки вони спростовуються поясненнями допитаного в суді першої інстанції експерта ОСОБА_11 , протоколом огляду трупа від 06 квітня 2021 року, а також висновком судово-медичної експертизи № 285 від 06 травня 2021 року, які були належним чином досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку, та які в сукупності зводяться до того, що та тілі потерпілого ОСОБА_10 було виявлено численні тілесні ушкодження на голові та тулубі у вигляді 18-ти травматичних дій тупого твердого предмету, які утворились прижиттєво, одночасно протягом доби від дії декількох ударів.
Таким чином, оскільки у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і належність наведених вище доказів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що така позиція сторони захисту зводиться до намаганням обвинуваченим ОСОБА_6 ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Не є обґрунтованими також посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не мав умислу на спричинення потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень, оскільки, як вказував допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 , обвинувачений, будучи обізнаним про неможливість чинити супротив потерпілим, який лежав на спині та не міг підвестись, а у нього з носа текла кров, підійшов до потерпілого та правою ногою вдарив в ліву частину голови, начебто по м`ячу.
На переконання колегії суддів, нанесення такого удару по голові майже непритомного потерпілого, поряд з іншими завданими останньому тілесними ушкодженнями, свідчить про наявність умислу у обвинуваченого ОСОБА_6 на спричинення саме тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, враховуючи механізм та локалізацію удар в такий життєво важливий орган, як голова, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 258, відповідно до якого, смерть ОСОБА_10 настала в результаті внутрішньочерепної травми після отримання тілесних ушкоджень 05 квітня 2021 року.
Також є безпідставними і посилання захисника на те, що потерпілий провокував обвинуваченого ОСОБА_6 на бійку, а він лише оборонявся, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 130/18 від 23 квітня 2021 року, виявлені у обвинуваченого ОСОБА_6 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що свідчить про відсутність спрямованості умислу, інтенсивності і характеру дій потерпілого, які могли б спровокувати обвинуваченого ОСОБА_6 на заподіяння потерпілому саме тихих тілесних ушкоджень, внаслідок яких настали смерть останнього.
Доводи сторони захисту в апеляції, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному та давав правдиві покази, не знайшли свого підтвердження, оскільки щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак, як було встановлено судом першої інстанції, за весь час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав своєї провини у вчиненні інкримінованого злочину, не визнавав кваліфікації інкримінованих йому дій та спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких настала його смерть, що свідчить про відсутність підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому.
Посилання захисника на те, обвинувачений ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності вперше, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину та матері пенсіонерку, позитивно характеризується за місцем мешкання, проходив службу в ЗСУ, колегія суддів також вважає не достатньо переконливими для пом`якшення йому покарання.
За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не знаходить.
Разом з цим, доводи прокурора на м`якість призначеного судом покарання з вимогами збільшення строку позбавлення волі на півроку з посиланням на вчинення в стані алкогольного сп`яніння і спричинення потерпілому численних ударів, у тому числі у присутності неповнолітнього свідка, також не є досить переконливими та обґрунтованими, оскільки зазначені обставини при призначенні покарання судом першої інстанції враховані в сукупності з іншими даними про особу обвинуваченого.
Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі і поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та призначив покарання яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав як для пом`якшення покарання, так і для призначення обвинуваченому більш суворого покарання на 6 місяців, як на це вказує прокурор, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0000158, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4