Справа № 202/7967/21
Провадження № 1-кп/202/167/2022
УХВАЛА
Іменем України

10 березня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000355 від 03.07.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Берислав, Херсонської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, має середньо-спеціальну освіту, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що як під час досудового розслідування так і в ході судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 13.03.2022 року, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник заявив про наявність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, посилаючись на відсутність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора та просив замінити на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений підтримав думку захисника та наголосив, що він бажає прийняти участь у захисті держави від військової агресії російської федерації.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування .

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і суд зобов`язаний навести інші підстави для подальшого тримання під вартою.

Суд, із врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, зважаючи на обставини воєнного стану, що унеможливлює розгляд кримінального провадження у розумні строки, приймає до уваги клопотанням обвинуваченого, яке обґрунтовується бажанням виконати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, виходячи зі стану ведення воєнних дій, вважає доречним змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, таке рішення обумовлено оголошенням рішення про мобілізацію і можливістю залучення ОСОБА_5 до лав ВСУ, його вступу до територіальної оборони чи зайняття волонтерською діяльністю.

Керуючись ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.
. ОСОБА_5 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-не відлучатися з м. Дніпро без дозволу суду.
Обвинуваченому письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Головуючий: ОСОБА_6