ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/828/22 Справа № 185/2761/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_5 та прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2021 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000142 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Омсукчан, Омсукчанського району, Магаданської області, РСФСР, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 110-2 та ч.1 ст. 258-3, ч.3 ст. 258-5 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

в режимі відеоконференції
прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2021 року повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000142 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 110-2 та ч.1 ст. 258-3, ч.3 ст. 258-5 КК України.
За висновком суду першої інстанції при направленні обвинувального акту відносно ОСОБА_7 не було дотримано норм кримінального процесуального кодексу України, що унеможливлює призначення судового розгляду без надання належних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які покладено на суд згідно ст. 22 КПК України, вказуючи на те, що в обвинувальному акті інкримінуючи ОСОБА_7 вчинення ним умисних злочинів з особистих та корисливих мотивів, орган досудового розслідування не вказав, та не конкретизував, в чому ж полягали особисті ідеологічні та корисливі мотиви Руднєва на вчинення особливо тяжких злочинів, в чому вони проявлялися, та яким чином використовувалися обвинуваченим за для вчинення злочинів.
Суд першої інстанції зазначив, що така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику в реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчинення якого саме кримінального правопорушення особу обвинувачують. Крім того, суд вказав на допущенні у справі порушення прав і свобод обвинуваченого, оскільки його захисник за його ствердженнями процесуальну позицію з обвинуваченим чи його близькими не узгоджував, місце перебування обвинуваченого йому не відоме, будь-який зв`язок з обвинуваченим у нього відсутній і даних, що сторона обвинувачення використала всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема права на захист, не надано.

В апеляціях:
- прокурори просять ухвалу про повернення обвинувального акту скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.
Вважають оскаржувану ухвалу такою, що підлягає скасуванню. У зв`язку із допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю фактичним обставинам справи, невмотивованою і необґрунтованою.
В обґрунтування вказують, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 є конкретні вказівки на те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, крім того вимоги, щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже і обвинувачення ОСОБА_7 не викликає сумнівів.
Також прокурори заперечують про ствердження в оскаржуваній ухвалі суду на порушення норм КПК про повідомлення та виклик підозрюваного, оскільки на їх думку, такі ствердження не відповідають дійсності, так як ОСОБА_7 повідомлявся про підозру та виклик до слідчого відповідно до ст. 297-5 КПК України, копії усіх процесуальних документів, що підлягає врученню підозрюваному, вручені захиснику, що відповідає положенням ч. 2 ст. 295-5 КПК України.

Вислухавши учасників судового провадження, прокурора, який підтримав доводи і вимоги апеляцій, захисник, який заперечував проти апеляцій, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, до повноважень суду першої інстанції, віднесено прийняття рішення під час підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За статтею 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають, зокрема доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Отже, за вимогами зазначеної норми закону форма вини, мотив і мета вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень повинна бути обов`язково зазначена в обвинувальному акті при формулюванні і викладені обставин вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень п.(а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Судом першої інстанції при вирішенні питання можливості призначення до розгляду наданого органом досудового розслідування обвинувального акту відносно ОСОБА_7 встановлено, що згідно змісту обвинувального акту ОСОБА_10 , вчиняючи інкриміновані злочини, діяв умисно, з особистих ідеологічних та корисливих мотивів. При цьому, в формулюванні обвинувачення і викладені обставин не вказано та не конкретизовано, в чому ж полягали особисті ідеологічні та корисливі мотиви Руднєва на вчинення особливо тяжких злочинів, в чому вони проявлялися, та яким чином використовувалися обвинуваченим за для вчинення злочинів.
Є хибними і необґрунтованими посилання прокурора в апеляціях, що таке викладення фактичних обставин в обвинувальному акті є конкретним, а не зазначення в обвинувальному акті, в чому полягали особисті ідеологічні та корисливі мотиви інкримінованих обвинуваченому злочинів, виходить за межі вимог ст. 291 КПК України та є предметом доказування під час судового розгляду, оскільки за вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Не зазначення в обвинувальному акті обставин, які підлягають доказуванню, а саме, у даному випадку, в чому полягали особисті ідеологічні та корисливі мотиви інкримінованих обвинуваченому злочинів, свідчить про неконкретність висунутого обвинувачення ОСОБА_7 , що унеможливлює призначення даної справи до судового розгляду.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про недотримання норм кримінального процесуального кодексу України при направленні обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2 та ч.1 ст. 258-3, ч.3 ст. 258-5 КК України, що унеможливлює призначення судового розгляду без надання належних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які покладено на суд згідно ст. 22 КПК України, є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи і узгоджується із зазначеними вище вимогами закону та правовими позиціями рішень ЄСПЛ.
З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурорів з наведених в них мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 та прокурора Лук ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000142 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2 та ч.1 ст. 258-3, ч.3 ст. 258-5 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4