ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/550/22 Справа № 212/7345/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000686 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року про про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 22 години до 06 години на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
Встановила:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року було задоволено клопотання прокурора. Змінено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 години до 06 години за його місцем проживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, а саме до 19 лютого 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що в обвинуваченого відсутнє зареєстроване місце проживання у м. Кривому Розі, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, за яким законом передбачено позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, обвинувачений систематично порушує умови домашнього арешту, що вказує на існування ризиків переховування обвинуваченого від суду.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та залишити в силі запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосуваний ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року .
Зазначає, що ним не було допущеного жодного порушення під час застосування домашнього арешту. Його місце перебування було відомо працівникам поліції, остільки було застосовано електронний засіб контролю.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вважає, що жодний ризик у клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений, є надуманим.
На думку захисника, суд належним чином не дослідив та не надав належної оцінки всім обставинам, які були надані сторонами кримінального провадження при розгляді цього клопотання та дійшов самим до невірного висновку.
Посилається на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема на справу «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006 р. містить положення відносно того, що посилання на тяжкість обвинувачень, як головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, перешкоджатиме ходу розслідування або вчинятиме нові злочини,- є недостатнім.
На думку захисника, посилання суду на те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий кримінальний злочин не може бути єдиним чинником, що давав би підстави обрати найбільш суворий запобіжний захід.
Висновки суду вважає невірними.
Позиції учасників судового провадження.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах поданих апеляційних скарг.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого суд зазначає таке.
Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжних захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Оскаржуваною ухвалою від 20 грудня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 лютого 2022 року включно.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до останнього більш тяжкого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду у разі перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом, зокрема неодноразове порушення останнім умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Як вбачається з наявних матеріалів ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року було задоволено клопотання захисника та змінено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з визначенням місця проживання обвинуваченого та покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
Ухвалою того ж суду від 11 травня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді домашнього арешту з 22.00 години до 06.00 години.
09 грудня 2021 року прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 існуючого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений, перебуваючи під домашнім арештом у нічний час, порушив його умови, а саме не повідомив суд про зміну визначеного в ухвалі суду місця проживання та фактично там не проживав. Враховуючи пояснення обвинуваченого щодо відсутності коштів на оплату оренди житла, судом було частково задоволено клопотання прокурора та продовженого щодо ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час строком на 2 місяці.
Після чергового порушення обвинуваченим умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час, ухвалою суду від 20 грудня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з домашнього арешту у нічний час на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції, врахував те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченим ОСОБА_6 вчинити спроби, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, переховуватися від суду, з огляду на систематичні порушення обвинуваченим умов домашнього арешту, тяжкість пред`явленого обвинувачення, відсутність у останнього роботи та законних джерел прибутку.
Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_6 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначений ризик не існує, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність застосування щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_6 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою й доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Твердження апелянтів про те, що судом першої інстанції не було встановлено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, що суд не належно дослідив всі обставини по справі, що працівникам поліції було відомо про місце перебування обвинуваченого, оскільки до нього застосовано засіб контролю, - не заслуговують на увагу та спростовані вищенаведеним.
Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що у разі застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він може вчинити спроби переховуватися від суду.
При цьому, застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Вирішуючи питання доцільності застосування строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
Враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4