Справа № 755/1740/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3237/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відмовлено.

Клопотання прокурора задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 10 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Крім того, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 10 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків та належну процесуальну поведінку обвинувачених, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження дії такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 діб, тобто до 10 жовтня 2022 року включно. Постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 , з тримання під вартою на домашній арешт, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник вказує, що в судовому засіданні досліджені майже всі письмові докази сторони обвинувачення, докази сторони захисту, однак жодного доказу, який би свідчив про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень немає.

Стороною захисту було надано суду дані щодо особи ОСОБА_6 , його діяльності, соціальних зв`язків, матеріального забезпечення. Обвинувачений має повних 46 років, інвалід 2 групи, має постійне місце проживання АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні сина, має батьків, які потребують його догляду, оскільки батько ОСОБА_6 у зв`язку з онкологічним захворюванням позбавлений можливості рухатися та обходити себе.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду відсутні посилання на докази, які обґрунтовують існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків інших підозрюваних, на даний момент зник, так як всі експертні дослідження вже проведені та їх результати не вказують на ОСОБА_6 , як на особу, що вчинила злочин, тому будь-яких причин ОСОБА_6 впливати на вказаних осіб немає.

Водночас, ризик переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню, здійснення нового кримінального правопорушення ОСОБА_6 об`єктивно зменшився, оскільки, у разі зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавлення волі захід, ОСОБА_6 усвідомлює, що в разі порушення ним покладених на нього обов`язків він знову повернеться до слідчого ізолятору.

Сторона захисту вважає, що суд помилково дійшов висновку про наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України при продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 ..

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 діб, тобто до 10 жовтня 2022 року включно. Ухвалити рішення про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 не пов`язаного з триманням під вартою - особистого зобов`язання.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що при ухваленні судового рішення слідчим суддею не були дотримані норми матеріального права та вимоги кримінального процесуального законодавства.

Сторона захисту вказує, що запобіжний захід обирався ОСОБА_7 15 квітня 2019 року, з того часу три роки і більше чотирьох місяців, як ОСОБА_7 утримується під вартою в Київському слідчому ізоляторі та підстави такого тримання з того часу залишаються незмінними, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, до апеляційної скарги надається клопотання командира добровольчого формування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » територіальної громади АДРЕСА_2 щодо ОСОБА_7 , де останній характеризується як обов`язкова людина, вправний воїн і справжній патріот України, що має бойовий досвід в Антитерористичній операції і щодо якого командир просить надати можливість повернення до лав захисників України.

Захисник зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження запобіжного заходу без встановлення наявності підстав та обґрунтування щодо конкретної особи є порушення вимог ч.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на підтримку поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.5 ст.185, ч.4 ст.197, ст.257 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб, які мають підвищену суспільну небезпеку та за які передбачено у тому числі покарання у виді позбавлення волі, строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Обвинувачені є раніше не судимі. ОСОБА_7 , який є діючим працівником СБ України, і ОСОБА_6 , який є пенсіонером ОВС за станом здоров`я, обвинувачуються у вчиненні злочинів у співучасті з раніше судимим за вчинення злочину розбійного нападу ОСОБА_10 , яким передувало тривале спостереження та збір інформації про потерпілих та свідків.

Крім того, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні до усіх обвинувачених та потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було застосовано заходи безпеки. Вказані заходи безпеки відносно потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на весь час судового розгляду кримінального провадження були також застосовані ухвалою суду першої інстанції від 04 березня 2020 року за заявою представника потерпілих.

Враховуючи тяжкість злочинів, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, характер інкримінованих їм діянь, дані про особи обвинувачених, а також відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, колегія суддів вважає належними висновки суду першої інстанції про наявність ризиків того, що обвинувачені можуть: переховуватися від суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особи обвинувачених, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута на даний час шляхом застосування до них іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження сторони захисту, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

В свою чергу суд апеляційної інстанції звертає увагу, що враховуючи стадію кримінального провадження та порядок апеляційного розгляду апеляційних скарг на судові рішення щодо продовження строку тримання під вартою, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності належних та допустимих доказів вини обвинувачених у інкримінованих їм злочинам.

Відповідно до ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особам, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Тягар доказування обставин, що свідчать про те, що особи, які виявили бажання стати поручителями заслуговують на довіру або особливу довіру, а також обставин, що свідчать про фінансову спроможність вказаних осіб сплатити грошове стягнення у разі невиконання ними взятих на себе зобов`язань, покладається на сторону кримінального провадження, що заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у виді поруки.

При цьому, на думку апеляційного суду, застосування особистої поруки є ефективним, коли для обвинуваченого розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

До суду апеляційної інстанції подано заяву командиром Добровольчого формування №29 територіальної громади м. Києва Спеціального призначення ОСОБА_13 , про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки. Заява обґрунтована тим, що йому відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_7 та яка відповідальність передбачена за дане кримінальне правопорушення, і він зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Однак, до вказаної заяви не додано будь-яких доказів аналізуючи які, суд апеляційної інстанції міг зробити висновок, що вказана особа зможе ефективно виконати свої зобов`язання, як поручителя. Зокрема його характеристики, інформацію про те, чи притягувався він до адміністративної чи кримінальної відповідальності, чи був він поручителем в інших кримінальних провадженнях, і якщо так, то чи не порушувались ним свої зобов`язання.

Крім того, зважаючи на тяжкість злочинів та їх суспільну небезпеку, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Таким чином, у задоволенні заяви про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки необхідно відмовити.

Також, з огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства, в даному випадку судом першої інстанції обґрунтовано, виходячи з вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначався.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтами не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 10 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :