КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/2728/2022 Категорія: ст. 537 КПК України
Справа № 357/3341/22 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Білоцерківська виправна колонія № 35» матеріали судового провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2022 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
представника БВК № 35 ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 , який відбуває в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» покарання у виді позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити його у порядку ст. 81 КК України від відбування покарання з місць позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений зазначає про те, що з висновками, які викладені в оскаржуваній ухвалі, неможливо погодитись, оскільки суд першої інстанції порушив положення ст. ст. 411, 413 КПК України, взяв до уваги тільки доводи представника «Білоцерківської виправної колонії (№35)» та прокурора про неможливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення, а також місцевий суд формально послався на положення ст. 107 КВК України та допустив порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини.
Апелянт зазначає про те, що він засуджений до 3 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання 22 грудня 2019 року, кінець строку відбування покарання 22 грудня 2022 року, що у державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» перебуває з 2 грудня 2020 року, порушення режиму тримання він не допускав, на виробництві установи не працевлаштований, має 3 заохочення, до кінця строку відбування покарання на момент розгляду умовно-дострокового звільнення залишилось 6 місяців, характеризується позитивно, що й підтверджує характеристика, про що також вказав і суд першої інстанції, але з незрозумілих причин суд першої інстанції не взяв її до уваги.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції через надмірний формалізм позбавив його можливості повторного розгляду судом умовно-дострокового звільнення у подальшому.
Окрім того засуджений ОСОБА_6 акцентував увагу на тому, що висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді,
- позицію засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, пояснив, що у нього був суд в колонії на початку року, було одне заохочення. Проте, за цей час вже було чотири заохочення. Він не працевлаштований, оскільки відсутні документи, а тому й роботу йому не надають, так як він не може зробити собі паспорт, але веде себе чемно, дотримується режиму, старається отримувати заохочення. Для того, щоб отримати документи йому необхідні гроші, яких не має;

- представника БВК № 35, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши про те, що підтримує рішення комісії про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого, оскільки засуджений має недостатній ступінь виправлення, рішення суду першої інстанції просив залишити без зміни;

- прокурора, який заперечую проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вказавши на те, що суд першої інстанції правомірно відмовив у застосуванні ст. 81 КК України, адже засуджений не став на шлях виправлення, не працевлаштований, недбайливо ставить до майна, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, належних висновків для себе не зробив, а тому вказані обставини унеможливлюють застосування до нього положень ст. 81 КК України;

- дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

5 травня 2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За результатами розгляду клопотання ухвалою суду від 24 травня 2022 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. ст. 50, 65, ч. ч. 1,2 ст. 81 КК України, п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», мотивував своє рішення тим, що, оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, в тому числі і той факт, що засуджений є особою раніше неодноразово судимою, що до останнього судом вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, однак, ОСОБА_6 продовжив вчиняти тяжкі злочини проти власності, а тому дійшов висновку, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.
Суд першої інстанції вказав на те, що приймає до уваги поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а не лише за останній період, що передує зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому судом враховано, що початок строку 22 грудня 2019 року, кінець строку 22 грудня 2022 року, що :
- у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» Міністерства юстиції України ОСОБА_6 відбуває покарання з 2 грудня 2020 року;
- з характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_6 за час відбування покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» Міністерства юстиції України характеризується позитивно, має 3 заохочення, порушень не допускав, стягнень не має;
- на виробництві установи не працевлаштований;
- дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи;
- утримує у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд;
- не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується та не здійснює за ними належний догляд;
- виконує передбачені законом вимога персоналу установи;
- не виконує роботи із самообслуговування, так як не має достатній рівень необхідних навичок;
- не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці;
- виконує роботи по благоустрою місць позбавленні волі;
- не порушує вимоги пожежної безпеки.
Також місцевий суд зазначив про те, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до ОСОБА_6 заохочення, не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки, як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого, а з вказаної довідки вбачається, що заходи заохочення до засудженого застосовувались 3 рази за 2021-2022 роки, що не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін.
Крім того, суд акцентував увагу на тому, що ОСОБА_6 є особою раніше неодноразово судимою, у тому числі за тяжкі злочин проти власності, а рішенням комісії установи виконання покарань від 12 січня 2022 року ОСОБА_6 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні у зв`язку з тим, що останній має не достатній ступінь виправлення.
Також місцевий суд визнав слушними та взяв до уваги доводи представника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Міністерства юстиції України та прокурора про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення від відбування покарання з урахуванням даних про особу засудженого.

З таким висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-достроково звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, серед іншого, за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення, до погашення та зняття судимості знову вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, за яке засуджений та відбуває покарання на теперішній час.

Відповідно до положень, ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відмовлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізанії є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці до довів своє виправлення.

Відповідно до матеріалів справи 12 січня 2022 року засудженому за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі ОСОБА_6 , 1978 року народження, який відбув 2/3 частини строку покарання, характеризується посередньо, має 1 заохочення, стягнень немає, - відмовлено в умовно-достроковому звільненні від покарання у зв`язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення (ас. 11).

Згідно з даними копії довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 , останній має 3 подяки за сумлінну поведінку і ставлення до праці 22 жовтня 2021 року, 27 січня 2022 року та 14 квітня 2022 року, стягнень немає (ас. 10).

Відповідно доданих характеристики на засудженого ОСОБА_6 початок строку відбуття покарання 22 грудня 2019 року, кінець строку 22 грудня 2022 року.
З 24 грудня 2019 року утримувався у державній установі «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення не застосовувалися.
З 2 грудня 2020 року відбуває покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35». За час відбування покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» Міністерства юстиції України характеризується позитивно. Встановлений режим відбування покарання не порушує, стягнень не має. Має 3 заохочення.
На виробництві установи не працевлаштований.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.
Утримує у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується та не здійснює за ними належний догляд.
Виконує передбачені законом вимога персоналу установи.
Не виконує роботи із самообслуговування, так як не має достатній рівень необхідних навичок.
Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Виконує роботи по благоустрою місць позбавленні волі.
Не порушує вимоги пожежної безпеки (ас. 12-13).

Колегія суддів звертає увагу, що дані, наведені у характеристиці, свідчать лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст. 9. 107 КВК України, які не є безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України.

Оцінюючи наведені дані щодо особи засудженого, колегія суддів доходить висновку, що на даний час відсутні беззаперечні обставини, сукупність яких свідчила б про виправлення та перевиховання засудженого, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, оскільки зміна поведінки засудженого у позитивний бік відбулась у період, який безпосередньо передує моменту, коли засуджений відбув встановлений законом термін покарання для можливого застосування умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, які спростовують доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4