Справа № 161/3997/21
Провадження № 1-кп/161/215/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 13 жовтня 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002843 від 16.09.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, працює менеджером в ТОВ «ВФГ ТРЕЙД», одружений, має на утриманні малолітню дитину, несудимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.240-1 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 15 вересня 2020 року близько 13год., діючи за попередньою змовою із невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження, умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, проник до приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_5 наступні речі: металевий сейф вартістю 5000 гривень, у якому знаходилися грошові кошти у розмірі 11000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.09.2020 становить 308000 гривень, 700 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.09.2020 становить 23268 гривень, та 90000 гривень, а також покривало світло-кофейного кольору вартістю 300 гривень, золотий жіночий браслет вагою 15 грам вартістю 15000 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 441568 гривень.

ОСОБА_3 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, поєднане з проникненням у житло, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Окрім того, він же, 12 листопада 2020 року, в період часу з 08год. по 13год., діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, проник до приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно викрав належні потерпілій ОСОБА_6 ювелірні вироби, а саме: золоте кільце 585-ї проби у вигляді квітки вагою 4,7 грама вартістю 15168 гривень; золоте кільце 585-ї проби із камінцями цирконію вагою 3,7 грама вартістю 12064 гривень; золотий ланцюжок 585-ї проби вагою 6 грам вартістю 17000 гривень; золоту підвіску у вигляді літери «А» 585-ї проби із камінцем цирконію вагою 1 грам вартістю 2000 гривень; золоту підвіску у вигляді серця 583-ї проби вагою 1 грам вартістю 3000 гривень; золоту підвіску із зображенням «Божої матері» 585-ї проби вагою 1 грам вартістю 2000 гривень; золоту сережку 585-ї проби із камінцями цирконію вагою 2 грама вартістю 4000 гривень; два камінця «аметист» круглої форми вартістю 3000 гривень кожен та загальною вартістю 6000 гривень; золоте кільце у формі ромба 583-ї проби з камінцем «аметист» посередині з золотою оправою у вигляді троянд вагою 9 грам вартістю 30000 гривень; золоте кільце 583-ї проби із рубіном вагою близько 9 грам вартістю 30000 гривень; золоте кільце 583-ї із рубіном вагою 5 грам вартістю 20000 гривень; золоту обручку 583-ї проби вагою 3 грама вартістю 8000 гривень; золотий хрестик 583-ї проби без розп`яття вагою 2 грама вартістю 3000 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 152232 гривні.

ОСОБА_3 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Окрім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він в грудні 2020 року (точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в невстановленому органом досудового розслідування місці, придбав каміння, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, та яке відповідно до п.3 ст.1 ЗУ «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 №637/97-ВР та Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та яке згідно висновку експерта № СЕ-19/103-21/608-ГМ від 10.02.2021 є бурштином в стані сировини, дорогоцінним камінням органогенного утворення природного походження, масою 4585,35г (4,58535 кг), вартістю 7812,58 грн., та яке помістив до багажного відділення автомобіля «BMW 320d», р.н.з. НОМЕР_1 , де зберігав його до 15.12.2020. В подальшому, 15.12.2020, близько 09.32год, будучи водієм автомобіля «BMW 320d», р.н.з. НОМЕР_1 , не маючи документів, що підтверджують законність походження вищевказаного каміння, перевозив в багажному відділені поліетиленовий пакет із зазначеним камінням - бурштином в стані сировини, до прилеглої території будинку АДРЕСА_5 , та яке було виявлене та вилучене працівниками Луцького ВП ГУНП у Волинській області в ході проведення санкціонованого обшуку 15.12.2020 в ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 обвинувачується у придбанні, зберіганні та перевезенні бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованих йому злочинах не визнав повністю та показав, що за вказаних обставин місця та часу (щодо крадіжок) він перебував поблизу вулиць Крилова, Кривий Вал в м.Луцьку біля візового центру, оскільки там неофіційно підпрацьовував. Про бурштин, який був вилучений в багажнику автомобіля, він нічого не знав, бурштином ніколи не займався, автомобіль належить ОСОБА_9 , а він лише користується цим авто періодично. Цим же автомобілем користувалися й інші особи. Повідомив, що при обшуку в його квартирі пакети з речовими доказами не запаковували, а кросівки, які, мають значення для кримінального провадження, він придбав в ОСОБА_10 в кінці листопада 2020 року, який осінню робив ремонт його квартири. Після цього з ОСОБА_11 не спілкувався, бо він був за кордоном та змінив номер телефону. І лише весною 2021 року побачив останнього. З ОСОБА_12 він перебуває в дружніх відносинах, знайомий і з його дружиною ОСОБА_13 . При проведенні слідчих дій у відділі поліції йому не роз`яснювали право на захист, хоча він просив забезпечити участь захисника, чинили на нього тиск, при цьому залишити відділ можливості не було, спецзасобів до нього не застосовували.

Також пояснив, що будь-яких підтверджень того, що він неофіційно працював (підшукував людей, яким потрібна візова допомога) немає. Як саме виносили з його квартири речові докази і чи опечатували їх перед цим він не бачив, ОСОБА_14 щодо кросівок спочатку нічого не повідомляв, оскільки останній перебував за кордоном і змінив номер телефону, а зустрівся з ним лише весною 2021 року, тоді і повідомив про це. Окрім того, додав, що щодо незаконних, на його думку, дій працівників поліції при проведенні слідчих дій він зі скаргами не звертався. Цивільні позови потерпілих не визнав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні крадіжок повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Епізод від 15.09.2020
Так потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, показав, що дійсно за вказаних обставин місця та часу з його квартири був викрадений сейф з грошовими коштами, та інші речі (кількість та вартість яких підтверджує). Того дня до нього зателефонував ОСОБА_15 і повідомив про якихось осіб, які виходили з його квартири і щось несли квадратної форми. Згодом зателефонував син і повідомив про крадіжку. Повідомив, що того дня ОСОБА_16 мав зустрітися з ним та домовитися щодо спільної поїздки, але він поїхав у відрядження. Також повідомив, що не пам`ятає, яким саме способом до нього додзвонився ОСОБА_16 (стільниковим зв`язком чи через мобільний додаток). Не наполягав на суворому покаранні за умови відшкодування збитків, цивільний позов підтримав повністю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що того дня близько 11-12 години він приїхав на особистому автомобілі до ОСОБА_18 додому. В під`їзді він побачив як з однієї квартири (пізніше виявилось, що це квартира саме ОСОБА_18 ) виходили люди і щось несли громіздке, замотане в покривалі. Він телефонував до ОСОБА_18 кілька разів, але останній не відповідав на дзвінки, при цьому телефонувати він міг як з різних телефонів, так і з різних месенджерів. Чітко описав під`їзд, де проживав потерпілий. Також повідомив, що не пам`ятає скільки разів він був в поліції по цій справі, однак повідомив що його допитували, а також він впізнавав ОСОБА_19 , сумнівів на той момент в нього не було. В судовому засіданні з впевненістю на 90 відсотків вказав, що однією з осіб, які виходили з квартири, є саме ОСОБА_19 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, на початку осені перебувала біля під`їзду за місцем проживання свекрухи по АДРЕСА_6 . В один із моментів почула гуркіт та побачила як із під`їзду виходять дві особи, які несли покривало, в якому був якийсь предмет з гострими кутами. Вказані особи були в бейсболках та масках. Після чого відразу пішла до свекрухи, яка проживає в цьому ж під`їзді на першому поверсі, та повідомила останній про побачене, інших осіб вона не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала, що вона була понятою під час огляду місця події в квартирі ОСОБА_5 . Її запросили працівники поліції та повідомили про те, що буде проводитися огляд місця події. Потім вони зайшли в квартиру, в кімнаті був отвір в стіні, заходили на кухню. Що саме вилучили працівники поліції вона вже не пам`ятає, однак ствердила про те, що ставила свої підписи на пакетах та протоколі. Зауважень до протоколу не було.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 показала, що вона брала участь в проведенні ОМП в статусі спеціаліста. При виїзді на місце події вона розпочала проводити огляд та особисто здійснювала фотофіксацію. В кімнаті де було викрадено сейф, виявила слід низу взуття, який відкопіювала, використавши наперед заготовлену нарізану дактилоплівку, та помістила в сейф-пакет. Цей слід низу взуття було виявлено та вилучено в кімнаті між частинами дивану, дещо ближче до вікна (на пред`явленому в судовому засіданні протоколі чітко вказала на місце де був вилучений слід). Характеристику самого відбитку взуття повідомити не змогла, оскільки не пам`ятає. Все виявлене та вилучене помістила у спецпакети, опечатала та надала слідчому. На спецпакетах підписи ставили поняті, слідчий та спеціаліст.

Показання вищевказаних потерпілого та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають й іншим доказам у справі.

Дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду місця події від 15.09.2020 з фототаблицями та графічним кресленням, який був проведений на підставі добровільної згоди та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 214 ч.3, 223, 237 КПК України, встановлено, що в квартирі ОСОБА_5 був виявлений факт крадіжки з проникненням, зафіксована обстановка, виявлені та вилучені сліди. Учасники та поняті будь-яких зауважень до протоколу чи проведення слідчої дії не зазначали.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.12.2020, свідок ОСОБА_17 впізнав та вказав на ОСОБА_3 , як на особу, яка перебувала 15 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_6 , звідки з іншою особою виносила покривало з громіздким предметом.

Судом приєднано до матеріалів справи відповіді начальника Луцького РУП ГУНП у Волинській області на адвокатський запит щодо реєстрації осіб, які відвідували управління поліції (записи щодо відвідування ОСОБА_17 відділу поліції 17.09.2020 та 15.12.2020 відсутні) та копію протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 17.09.2020. Разом з тим, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, про те, що така інформація може лише свідчити ймовірно про порушення порядку зі сторони працівників поліції при реєстрації відвідувачів, і ніяким чином не спростовує проведені за участю свідка ОСОБА_17 слідчі дії, оскільки відповідні протоколи наявні у матеріалах кримінального провадження та вказаний свідок під час його допиту підтвердив, що надавав показання в поліції та за його участю проводилося пред`явлення особи для впізнання.

Ухвалою суду від 29.04.2022 задоволено клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні оператора мобільного зв`язку та проведення вилучення інформації про вхідні та вихідні дзвінки за номером телефону НОМЕР_2 , належного свідку ОСОБА_17 , в період час з 10 год. до 18 год. 15.09.2020.

Протоколом про тимчасовий доступ до речей та документів від 03.05.2022 (відкритий стороні обвинувачення в порядку ст.290 КПК України) вилучено відповідну інформацію про вхідні та вихідні дзвінки за номером телефону свідка. За цим номером телефонні з`єднання із потерпілим ОСОБА_18 відсутні.

Разом з тим, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_17 чітко та беззаперечно ствердив, що телефонував до потерпілого через певний проміжок часу після побаченого, повідомляв йому про двох невідомих раніше осіб, які виходили із квартири потерпілого, однак з якого саме номеру телефону здійснював дзвінок не зміг вказати, так як у користуванні свідка були й інші робочі телефони, номера яких він змінював.

А тому встановлені стороною захисту дані щодо телефонних дзвінків по одному номеру телефону свідка є однобічними та жодним чином не спростовують правдивості показань ОСОБА_17 , а лише підтверджують, що безпосередньо з цього телефонного номеру свідок до потерпілого не телефонував. Більше того, така інформація не спростовує показання свідка про те, що він на своєму автомобілі приїхав та орієнтовно о 11-12 годині перебував в під`їзді будинку по

АДРЕСА_6 від 12.11.2020
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 12 листопада 2020 року їй зателефонував син та повідомив про крадіжку, останній і викликав поліцію. Повернувшись додому вона виявила крадіжку власних ювелірних виробів (кількість та вартість яких підтверджує). Частина виробів зберігалася в чорній коробці, а вироби, якими користувалася дочка, в комоді. У вказаній квартирі вона проживала разом з дочкою, яка згодом знайшла одну сережку в квартирі (інша була викрадена). Працівники поліції чекали її приїзду, після чого робили огляд, знімали відбитки пальців, щось робили на підлозі, оформляли процесуальні документи, які вона підписувала. Щодо міри покарання поклалася на розсуд суду за умови відшкодування збитків, цивільний позов підтримав повністю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 (дочка потерпілої) показала, що того дня їй зателефонував брат та повідомив про крадіжку. Вона повернулася додому, де слідчо-оперативна група з дозволу матері провела огляд місця події, в ході якого були вилучені сліди взуття в коридорі, при огляді був спеціаліст ОСОБА_24 , який і вилучав сліди взуття, фотофіксація здійснювалася. Частиною викраденого вона користувалася, оскільки ці речі були куплені її мамою та подаровані їй, але все викрадене належить саме її мамі. Згодом одну золоту сережку вона знайшла в комоді, яку надавала слідчому для огляду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що вона була понятою під час огляду місця події в квартирі ОСОБА_6 . В квартирі були слідчі, криміналісти, точну кількість присутніх вона не пам`ятає. Перебуваючи в квартирі, переміщалася по ній, спостерігала за діями працівників поліції, квартири не залишала. Пам`ятає, що під час ОМП вилучалися якісь сліди, відбитки. Підтвердила, що запаковувалися пакети, підписувала їх та документи, які їй надавалися в той час. Сліди низу взуття знімали ймовірно в коридорі та залі, так як вона в кухню не заходила.

Свідок ОСОБА_26 (другий понятий) в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_25 , додатково зазначив, що все він робив добровільно, будь-якого тиску на нього з боку працівників поліції не було, протокол читав та підписував, як і інша понята.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_27 показав, що він брав участь в проведенні ОМП в статусі спеціаліста. При виїзді на місце події він перший заходив в квартиру (чітко описав квартиру потерпілої) та розпочав проводити огляд з фотофіксацією. В кімнаті біля комоду виявив та вилучав слід низу взуття, який запакував в спецпакет. При пред`явленні в судовому засіданні спецпакета чітко вказав, що це його почерк та підпис. Все виявлене та вилучене помістив у спецпакети, які віддав слідчому. Також повідомив, що протокол огляду місця події складав слідчий ОСОБА_28 , при цьому можливо він забув зазначити в такому протоколі участь спеціаліста.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 показав, що він як слідчий проводив огляд місця події, при цьому брав участь і спеціаліст Левашов, якого він з технічних причин не вказав в самому протоколі.

Показання вищевказаних потерпілої та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.

Дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду місця події від 12.11.2020 з фототаблицями, який був проведений на підставі добровільної згоди та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 214 ч.3, 223, 237 КПК України, встановлено, що в квартирі ОСОБА_6 був виявлений факт крадіжки з проникненням, зафіксована обстановка, виявлені та вилучені сліди. Учасники та поняті будь-яких зауважень до протоколу чи проведення слідчої дії не зазначали.

Під час проведення 15.12.2020 обшуку на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2020 за місцем проживання ОСОБА_29 було виявлено та вилучено ювелірні вироби та інші речі, в тому числі і золоту сережку з камінцями. Поняті будь-яких зауважень до протоколу чи проведення слідчої дії не зазначали, учасник ОСОБА_30 вказала в протоколі, що сережка підкинута.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 21.01.2021 накладено арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

В суду відсутні підстави вважати, що майно вилучено з порушенням кримінальних процесуальних норм.
Під час пред`явлення речей для впізнання від 12.02.2021, ОСОБА_6 впізнала сережку, яка була викрадена із квартири 12.11.2020.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні показала, що вона знає обвинуваченого, оскільки останній є другом її цивільного чоловіка. Під час обшуку 15.12.2020 в її квартирі була знайдена сережка, яку, на її думку, підкинули працівники поліції. Окрім того, працівниками поліції було вилучено ряд інших речей, які поклали в сміттєві пакети та не запаковували.

Разом з тим, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_30 про те, що сережка підкинута, оскільки це спростовується переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, де зафіксований перебіг обшуку та виявлення сережки на підвіконні квартири. Зауважень від понятих не надходило, при цьому сторона захисту не ставила питання про допит понятих.

В судовому засіданні були також досліджені докази, які стосуються двох епізодів крадіжок, та допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_31 .
Так під час проведення 15.12.2020 обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2020, за місцем проживання ОСОБА_3 було виявлено та вилучено декілька пар взуття та інші речі. ОСОБА_3 та поняті будь-яких зауважень до протоколу чи проведення слідчої дії не зазначали.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 21.01.2021 накладено арешт на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

В суду відсутні підстави вважати, що майно вилучено з порушенням кримінальних процесуальних норм.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які були понятими при проведенні обшуку, кожен зокрема показали, що вони знайомі із обвинуваченим, так як проживають в одному будинку. В ході обшуку проводився відеозапис. Підтвердили той факт, що ставили підписи в процесуальних документах, зауважень до обшуку не було.

Окрім того, в судовому засіданні досліджений висновок експертизи, яка була призначена постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_34 від 23.12.2020.

Згідно висновку трасологічної експертизи №СЕ-19/103-20/10342-ТР від 30.12.2020, слід низу взуття, вилучений під час огляду місця події 15.12.2020 за адресою: АДРЕСА_7 , залишено кросівком на праву ногу (верх виготовлено з тканини чорного кольору) вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 (це адреса проживання обвинуваченого ОСОБА_3 ). Слід низу взуття, вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , залишено кросівком на праву ногу (верх виготовлено з тканини чорного кольору) вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 (це адреса проживання обвинуваченого ОСОБА_3 ).

Експерт ОСОБА_35 в судовому засіданні підтвердив те, що ним проводилася експертиза, все було здійснено згідно відповідних методик. Пояснив, що цілісність наданих йому для дослідження спецпакетів порушена не була, сліди взуття були придатні для дослідження. Після проведеного ним дослідження речові докази були опечатані та надані органу досудового розслідування разом із висновком експертизи. Підтвердив висновки, які були отримані за результатами експертизи.

Висновок трасологічної експертизи є науково-обґрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такий висновок суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_31 показав, що він знайомив з обвинуваченим тривалий час, осінню 2020 року робив в нього ремонт в квартирі. В судовому засіданні повідомив, що кросівки він придбав в інтернеті 17.11.2020, а приблизно 20.11.2020 продав їх ОСОБА_3 , оскільки для нього вони були незручні. Через декілька місяців обвинувачений йому повідомив, що ці кросівки мають значення в кримінальному провадженні, а тому саме на прохання ОСОБА_36 він погодився прийти в суд, при цьому знайшов товарний чек. Також повідомив, що своє місце проживання він не змінював, перебував в межах м.Луцьк, в нього є постійний номер телефону, який відомий ОСОБА_19 , за кордон виїжджав орієнтовно через 7 місяців (після ремонту в квартирі ОСОБА_19 ), час від часу він зустрічався з обвинуваченим.

Разом з тим, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_31 , вважає їх неспроможними, оскільки вони навіть не узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями інших свідків, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Більше того, суд взагалі ставить під сумнів товарний чек на кросівки від 17.11.2020, який був поданий стороною захисту в судовому засіданні, оскільки перевірити дійсність придбання в інтернеті нових кросівок 17.11.2020 можливості немає.
Стороною захисту також було заявлено клопотання про визнання ряду доказів недопустимими.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Частиною 3 ст.214 КПК України передбачено, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
З матеріалів справи встановлено, що 15.09.2020 та 12.11.2020 з дозволів власників квартир (потерпілих) були проведені невідкладні огляди місця події, а саме квартир, до внесення відомостей в ЄРДР, після таких оглядів були внесені відповідні відомості в ЄРДР.
Стаття 237 КПК України регламентує порядок проведення огляду як слідчої дії, тобто такої дії, яка проводиться саме після внесення відомостей в ЄРДР.
Виходячи із системного аналізу положень ч.3 ст.214, ч.2 ст.237, 233-234 КПК України, суд приходить до висновку, що, оскільки огляди місця події були проведені до внесення відомостей в ЄРДР за добровільної згоди власника майна, як це і регламентовано ст.214 КПК України, протоколи огляду місця події були складені із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, підписані усіма учасниками огляду, заперечень до протоколів від них не надходило, а тому підстав для визнання їх недопустимими доказами у суду немає.

Відповідно до змісту ч.10 ст.236 КПК України та ч.1 ст.107 КПК України обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.

У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні (ч.2 ст.104 КПК України).

Згідно із ч.6 ст.107 КПК України незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Аналізуючи зазначені вище норми кримінального процесуального законодавства, суд дійшов до наступних висновків.

Вимоги, передбачені ч.10 ст.236, ч.2 ст.104, ч.ч. 1, 6 ст.107 КПК України, спрямовані на удосконалення порядку проведення обшуку житла чи іншого приміщення органами досудового розслідування, зокрема коли до протоколів слідчих дій вноситься недостовірна інформація про докази, отримані під час їх проведення.

З огляду на зміст ч.6 ст.107 КПК України негативні наслідки у виді визнання процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів недійсними можуть наступати лише у разі незастосування технічних засобів фіксування.

Проте, навіть у цьому випадку це не є безумовною підставою для визнання доказів, отриманих під час обшуку, недопустимими, оскільки ч.6 ст.107 КПК України передбачені винятки з цього правила, коли підстави визнання фактичних даних недопустимими як докази, можуть бути «переборені» консенсусом сторін кримінального провадження (так звані, умовно-консенсуальні підстави визнання фактичних даних допустимими як докази).

Отже, ситуацію, при якій не здійснювалася відеофіксація обшуку не можна ототожнювати з ситуацією, при якій сторона обвинувачення надала в суді відеозапис як обов`язковий додаток до протоколу, однак на відеозаписі відсутній процес запаковування речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчими у кримінальному провадженні були проведені обшуки, під час яких було виявлено та вилучено ряд речових доказів. З протоколів слідчих дій встановлено, що проведення обшуків фіксувалося технічними засобами.

При перегляді безпосередньо в судовому засіданні відеозаписів слідчих дій не встановлено будь-яких очевидних обставин, які б дали суду прийти до висновку про порушення кримінального процесуального закону слідчими при проведенні відповідних слідчих дій.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави стверджувати про порушення вимог ч.10 ст.236, ч.ч. 1, 6 ст.107 КПК України, а тому суд, з огляду на положення ст.87 КПК України, не вважає, що існують безумовні підстави для визнання результатів обшуків та похідних слідчих (розшукових) дій недопустимими.

Більше того, у цьому кримінальному провадженні сторона захисту, вказуючи на порушення вимог кримінального процесуального закону, жодним чином не оспорювала достовірність інформації про докази, які отримані під час оглядів місця події та обшуків (в іншому випадку зазначене порушення безальтернативно тягло б за собою визнання доказів недопустимими).

Суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що під час досудового розслідування мало місце порушення вимог ст.290 КПК України, оскільки стороні захисту не був наданий доступ до речових доказів.

Разом з тим, вирішуючи питання про допустимість/недопустимість доказів, які були отримані під час досудового розслідування, суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду кросівки та дактилоплівки тричі оглядалися, в тому числі під час допиту експерта Бахтіна, який проводив трасологічну експертизу. Фото цих речових доказів та дактилоплівок наявні у висновку трасологічної експертизи, предметом дослідження якого були такі речові докази, з яким ознайомлювалися захисник та сам обвинувачений. Під час досудового розслідування стороною захисту не оскаржувалося рішення про відмову у наданні для ознайомлення зазначених речей. Разом з цим, відповідно до розписки підозрюваного та захисника, ними було отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування без будь-яких зауважень. Речові докази досліджено судом безпосередньо в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, тобто такі речові докази були відкриті. Перешкоди щодо відкриття речових доказів в суді, стороною обвинувачення не чинилися. Тому баланс інтересів сторін не було порушено, оскільки клопотання сторони захисту щодо дослідження кросівок, вилучених під час обшуку, та дактилоплівок, вилучених під час проведених ОМП, в суді було задоволено, та сторона захисту мала можливість належним чином підготуватися до захисту.

Судове засідання відбувалося відповідно до вимог ст.22 КПК України на засадах змагальності, жодна із сторін не була позбавлена права заявляти відповідні клопотання та ставити перед судом питання дослідження тих чи інших речових доказів. А тому усі вищезазначені докази були відкриті прокурором відповідно до положень ст.290 КПК України.
Суд звертає увагу і на те, що баланс інтересів сторін не на користь сторони захисту буде порушено не стільки у випадку, якщо відповідний процесуальний документ (речовий доказ) не буде відкрито на стадії закінчення досудового розслідування, скільки в ситуації, якщо всупереч клопотанню, своєчасно заявленому в суді стороною захисту, цей документ так і не буде відкритий або буде відкритий із невиправданою затримкою, коли сторона захисту вже не матиме можливості належним чином підготуватися до захисту і скорегувати лінію захисту.

Таким чином, в цьому конкретному випадку, неналежне виконання стороною обвинувачення вимог ст.290 КПК України, за умови безпосереднього дослідження в судовому засіданні всіх доказів, не має наслідком порушення загальних засад кримінального провадження, таких як, право на захист, змагальність сторін, безпосередність дослідження показань, речей і документів, а тому такі докази необхідно визнати допустимими в розумінні ст.86 КПК України, оскільки вони отримані в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. Але, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд звертає увагу на те, що в цій нормі не йдеться про повне фіксування судового засідання.

При вирішенні питання про застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження слід враховувати, що рішення про фіксацію розгляду клопотання про обшук під час досудового розслідування приймає слідчий суддя. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Також під час розгляду клопотання про обшук суд зважає на те, що відсутність обов`язку фіксування процесу розгляду такого клопотання за допомогою технічних засобів не позбавляє секретаря судового засідання обов`язку вести журнал судового засідання.

Водночас, закріплюючи участь слідчого або прокурора як обов`язкову умову розгляду клопотання про обшук, законодавець не регламентував дій слідчого судді в разі відсутності слідчого або прокурора у визначений для розгляду клопотання час.

В ході судового розгляду учасники не ставили під сумнів наявність журналів судових засідань, які велися секретарем при розгляді клопотань про надання дозволів на обшук.

Крім цього, після проведення обшуків сторона обвинувачення з дотриманням процесуальних строків зверталася до слідчого судді з клопотаннями про арешт вилученого майна, які були задоволені, а отже, законність проведених слідчих дій була предметом судового контролю на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, будь-яких даних про те, що розгляд слідчим суддею клопотання без участі прокурора або слідчого, за наявності заяв про розгляд клопотання за їх відсутності, та без проведення фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, призвели до істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також що докази, які були надані слідчому судді на обґрунтування клопотання про проведення обшуку слідчим, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, відсутні, а тому підстав для визнання недопустимими доказів, отриманих під час виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи немає.

Інші доводи захисників про незаконність проведених слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки такі докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує сторона захисту, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_3 до інкримінованих йому злочинів (крадіжок).

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого, вважає їх неспроможними, наданими з метою уникнення відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони частково є суперечливими навіть з показаннями свідка ОСОБА_31 та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями інших свідків та потерпілих, які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, поєднаному з проникненням у житло, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Окрім того, він же, своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_3 у придбанні, зберіганні та перевезенні бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України, суд приходить наступного.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Стаття 22 КПК України констатує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.337 КПК України, суд зобов`язаний проводити судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.
Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 показав, що автомобіль «БМВ», р.н.з. НОМЕР_3 , є його власністю. Де взявся бурштин в автомобілі, він не знає. Осінню 2019 року його позбавили права керування транспортними засобами, а тому цим автомобілем час від часу користуються його знайомі, а саме ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 2-3 рази на тиждень він міг надавати автомобіль в користування, при цьому вміст багажника не перевіряв. Осінню 2020 року також цим автомобілем користувалися всі троє.

Під час проведення обшуку автомобіля «БМВ», НОМЕР_1 , в багажнику автомобіля було виявлено та вилучено бурштин вагою близько 3кг, а також інші речі.

Вказаний обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2020 в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, з метою виявлення викрадених ювелірних виробів, грошових коштів, знарядь та засобів, тощо, тобто речей, які мають доказова значення по епізоду таємного викрадення чужого майна.

Згідно висновку гемологічної експертизи від 10.02.2020 за № СЕ-19/103-21/608-ГМ, яка проведена на підставі постанови слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_34 від 25.01.2021, надане на дослідження каміння, яке упаковане до спеціального пакету НПУ ГСУ № 7295161, є бурштином в стані сировини, належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення, маса бурштину становить 4585,35г, ринкова вартість могла складати 7812,58 грн без ПДВ.

Допитавши обвинуваченого, свідка, дослідивши надані прокурором письмові докази за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності, приходить до висновку про те, що причетність ОСОБА_3 до вчинення вказаного кримінального правопорушення не доведена.
Так, сам факт вилучення бурштину в багажнику автомобіля, яким користувався не лише ОСОБА_3 , не дає суду прийти однозначного висновку про те, що саме ОСОБА_3 придбав, зберігав та перевозив бурштин.

В судовому засіданні як сам обвинувачений, так і свідок ОСОБА_37 чітко і послідовно вказували про те, що автомобілем користувалися й інші особи, назвали прізвища цих осіб.

При цьому сторона обвинувачення жодним чином не спростувала такі показання, клопотань про допит цих осіб не заявляла, не ставила питання про проведення повторного, одночасного допитів, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, з клопотаннями в порядку ст.333 КПК України не зверталася, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Сукупність зібраних доказів, наданих стороною обвинувачення, дозволяє суду зробити висновок про те, що такі докази не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240-1 КК України.
Звертає суд увагу на те, що самі по собі письмові докази, які прокурор просив дослідити в суді і які були досліджені, лише підтверджують встановлені органами досудового розслідування обставини, які і не заперечувалися стороною захисту, а не стверджують про причетність ОСОБА_3 до інкримінованого правопорушення.

Посилання прокурора на практику Верховного Суду не є релевантним обставинам цього кримінального провадження.

Так, у постанові Обєднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (від 14.09.2020 справа № 740/3597/17) йшлося про проведення слідчого експерименту під час якого особа повідомляє певні відомості та який проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей.

У цьому ж провадженні був проведений обшук автомобіля, участь в якому власника чи законного володільця не є обов`язковою, на відміну від слідчого експерименту, до якого можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник, а тому суд взагалі не оцінює відповідь ОСОБА_3 на запитання слідчого при проведенні обшуку автомобіля.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_3 інкримінованого правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України, виправдати його за ч.1 ст.240-1 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше несудимий, одружений, на його утриманні малолітня дитина, має постійне місце проживання, працевлаштований, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених злочинів, спосіб їх вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також беручи до уваги позиції потерпілих щодо міри покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи розмір покарання, передбачений санкціями закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, а остаточне із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив два тяжкі умисні корисливі злочини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення такого розміру покарання, при якому можливо застосування інституту звільнення від відбування з покаранням.
На глибоке переконання суду, призначене остаточне покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1166 ЦК України регламентовані підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Сума завданої майнової шкоди потерпілим підтверджена матеріалами кримінального провадження та показаннями останніх в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_3 , останній збитки не відшкодував, цивільний позов потерпілих про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення.

При цьому суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_5 саме ту суму, яка вказана останнім в позовній заяві, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 суд задовольняє частково, оскільки золота сережка 585-ї проби із камінцями цирконію вагою 2 грама вартістю 4000 гривень віднайдена органами досудового розслідування.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України, з огляду на те, з якою метою забезпечувалися арешти майна.
Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, при цьому суд не стягує з ОСОБА_3 витрати за проведення гемологічної експертизи, які необхідно прийняти за рахунок держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання будь-якого запобіжного заходу з огляду на процесуальну поведінку останнього немає, при цьому суд, на підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язує ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.240-1 КК України та виправдати, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 436568 (чотириста тридцять шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 148232 (сто сорок вісім тисяч двісті тридцять дві) гривні.

Майно ОСОБА_3 , на яке накладено арешт (ј частки власності на будинок за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна 1890445, загальною площею 70,1 кв.м.) звернути в рахунок стягнення за цивільними позовами.

Арешти, які накладені ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 на майно, скасувати.
Речові докази у справі, а саме:

- бурштин в стані сировини, масою 4585,35г, конфіскувати у власність держави;
- кепку чорного кольору "Forty", чоловічі кросівки "Adidas", ігрові нарди в дерев`яній коробці, джинси синього кольору "Reserved", спортивні штани чорного кольору "Columbia", спортивну кофту "Puma", спортивну кофту "Nike", спортивну кофту "Puma", картку оператора "Київстар" м.т. НОМЕР_4 ; газовий балончик "Терен 16", срібну каблучку з діамантом, срібний ланцюжок (плетений); срібні сережки з діамантом синього кольору, срібні сережки з маленькими діамантами, срібний кулон з діамантом, срібну каблучку з діамантом синього кольору, срібну сережку з діамантом білого кольору, срібний браслет, купюру номіналом 50 доларів США, купюру номіналом 50 доларів США, купюру номіналом 10 доларів США, купюру номіналом 2 лева; купюру номіналом 1000 форентів; купюру номіналом 1000 форентів, купюру номіналом 1000 форентів; купюру номіналом 1000 форентів; купюру номіналом 5000 форентів, купюру номіналом 500 форентів, купюру номіналом 500 форентів, повернути ОСОБА_30 за належністю;
- золоту сережку з дрібними камінцями білого кольору повернути потерпілій ОСОБА_6 за належністю;
- 2 перцевих балончики, квитанцію «Делівері», візитку, три брелки від домофону, від сім-картки мобільного оператора «Київстар», брошуру «Даф», 10 євро, 10 злотих, радіостанцію, ніж, стамеску, 5 ломів, кросівки марки "Поло", кросівки марки "Адідас", два станки "Стенлі" із двома врізними замками, чотири ключі "Мотура", один ключ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", 3 ключі на зв`язці без маркувань, три ключі " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", картка від ключа "Мультилок 7х7", фольга, три предмети схожі на відмички, три предмети схожі на заготовки від ключів, 1 долар США, 1 долар США, 1000 білоруських рублів, одна чорна та одна коричнева рукавичка, одну парку бахіл, ніж із чохлом, 4 кільця із металу білого кольору, три ланцюжки з металу білого кольору, підвіска із вставкою камінця, підвіска із зображенням букви "А", ланцюг із металу білого кольору, повернути ОСОБА_3 за належністю;
- ЗМЦ з ключем, частину невідомого предмету, які були вилучені по АДРЕСА_8 , знищити;
- фрагмент сліду низу взуття, сліди рук, кросівки марки "Спорт" залишити при матеріалах кримінального провадження упродовж всього часу їх зберігання.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертиз (дактилоскопічної та трасологічної) в загальній сумі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 (сорок) копійок.

Судові витрати за проведення гемологічної експертизи в сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 (сімдесят) копійок прийняти за рахунок держави.

На підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий