Справа № 461/4495/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/448/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження №0000262 за апеляційною скарго захисника адвоката ОСОБА_6 , апеляційною скаргою з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 02.05.2022 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білицьке Донецької області, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше судимого, останній раз 03 жовтня 2014 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого та обвинувачений подали апеляційні скарги з доповненням на вирок Галицького районного суду м.Львова від 02.05.2022 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання за :

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді одного року обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення у строк покарання день за день.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту його фактичного затримання 06.03.2021 року.

З метою забезпечення виконання вироку продовжено щодо обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Арешт, що накладений слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2021 року у кримінальному провадженні за № 0000262 від 04 березня 2021 року - скасовано.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції в якій просить визнати невинуватим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправдати його.

Призначити на підставі ст. 69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачене законом обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених за ч.1 ст.357, ч. 2 ст.185 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що суд бездоказово кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки неправильно оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апелянт зазначає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення . Висновок суду не підтверджений доказами дослідженими під час судового розгляду.

Крім того судом неправильно застосовано закон про України про кримінальну відповідальність, як наслідок, безпідставно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 2ст. 186 КК України, так як умислу заволодіти майном потерпілого в обвинуваченого не було і такий ні досудовим слідством, ні судом не доведено.

Апелянт просить суд звернути увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину частково та сприяв у з`ясуванні обставин кримінального провадження. Сторона обвинувачення бездоказово кваліфікувала дії та умисел обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України. Суд першої інстанції мотивував вирок лише на підставі показів потерпілого, так як інших доказів про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 ККУ шляхом таємного відкритого викрадення особистих речей потерпілого не було.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що покази потерпілого не підтверджують наявність обставин, які викладені в обвинувальному акті. З показів потерпілого вбачається, що він безпосередньо не бачив обличчя обвинуваченого, що він підтвердив в судовому засіданні, а тому не може в категоричній формі стверджувати, що саме ця особа зняла з його шиї золотий ланцюжок і зняла речі.

Даний вирок оскаржив обвинувачений ОСОБА_7 , який подав апеляційну скаргу з доповненням, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Апелянт покликається на те, що суддею першої інстанції ОСОБА_1 по відношенню до нього було порушено чинне законодавство, оскільки не було взято до уваги висновок експерта № 974/2021-т про те, що у крові потерпілого ОСОБА_9 було виявлено цикломед ( діюча речовина циклопентолот). Крім того доказом начебто його провини за ч.2 ст. 186 КК України є лише покази потерпілого і у вироку зазначено невідому особу, щодо якої виділено матеріали справи, але така особа прибувала в суд зі своїм захисником і бажала дати покази, але прокурор їй повідомив, що тоді вручить підозру. Також суддя повідомила на першому судовому засіданні про те, що він має доказувати свою невинуватість. Однак із записів дисків відеофіксації вбачається його непричетність до скоєння злочину, за ч.2 ст. 186 КК України, так, як там видно, що через 2 хвилини після того, як він довів потерпілого Повха до таксі, яке викликала його дівчина ОСОБА_10 , яка з ним була, він повернувся без речей.

Крім того апелянт звертає увагу, що про наявність в сумці дівчини речей потерпілого довідався від працівників поліції. Судом не взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме про наявність у нього батьків похилого віку і доньки, яка після смерті матері перебуває на утриманні у його батьків, що мешкають у Донецькій області, де зараз ведуться бої. Суддя не взяла до уваги клопотання пастора про взяття його на поруки з можливість надання житла в м. Львові та працевлаштування. Судом першої інстанції не враховано, що він самостійно прибув у відділ поліції та повідомив про скоєння злочину за ч.2 ст. 185 КК України. До нього безпідставно не було застосовано ст. 75 КК України.

У доповнені до апеляційної скарги обвинувачений наполягає, що не вчиняв злочину за ч.2 ст. 186 КК України. Зазначає, що суддя зіслалася у вироку на покази потерпілого, які він давав слідчому і не врахувала покази, які той давав у судовому засіданні, що є грубим порушенням КПК України. Крім того наголошує, на неврахуванні суддею висновку експерта від 22.03.2021 № 974/2021-т стосовно наявності в крові потерпілого Повха діючої речовини «Цикломед».
Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2021 року приблизно о 17:55 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе «Галка», що на вул. Ковжуна, 4 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою в групі з невстановленою слідством особою, провадження щодо якої виділено в окреме провадження, з метою протиправного збагачення, скориставшись станом сильного сп`яніння потерпілого ОСОБА_9 , таємно викрав з лівої зовнішньої кишені куртки потерпілого банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , яку передав невстановленій слідством особі, провадження щодо якої виділено в окреме провадження. У подальшому, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа привласнили викрадену банківську картку з корисливих мотивів.

Крім цього, 02 березня 2021 року приблизно о 17:55 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе «Галка», що на вул. Ковжуна, 4 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою в групі з невстановленою слідством особою, провадження щодо якої виділено в окреме провадження, з метою протиправного збагачення, скориставшись станом сильного алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_9 , непомітно для нього таємно викрав з правої зовнішньої кишені куртки потерпілого мобільний телефон «HuaweiNova5Т», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 10000,00 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , що для потерпілого матеріальної цінності не становить, який заховав у задню кишеню своїх штанів, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 10000,00 грн.

Крім цього, 02 березня 2021 року приблизно о 18:00 год. ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, провадження щодо якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись станом сильного алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_9 , допомогли останньому покинути приміщення кафе «Галка», що на вул. Ковжуна, 4 у м.Львові, завели його у сквер на площі Євгена Маланюка у м.Львові, поклали на лавку та розуміючи, що потерпілий не усвідомлює дій останніх, намагались таємно викрасти наступні речі: куртку торговельної марки «Соlаmbia» вартістю 5800 грн., золоту печатку вагою 4.5 грам вартістю 4500 грн., золотий ланцюжок із підвіскою загальною вагою 23 грам вартістю 23000 грн., кросівки вартістю 1000,00 грн.

Проте, в той момент, коли ОСОБА_7 з метою викрадення знімав із ОСОБА_9 кросівки вартістю 1000,00 грн., потерпілий отямився та, усвідомивши, що вказаний чоловік хоче викрасти його майно, піднявся із лавки та намагався зупинити його, однак ОСОБА_7 від доведення злочинного умислу до кінця не відмовився та задля подолання опору зі сторони потерпілого рукою штовхнув його в голову, в результаті чого ОСОБА_9 знову ліг на лавку, а ОСОБА_7 відкрито викрав вище вказані речі, які в подальшому передав невстановленій слідством особі, провадження щодо якої виділено в окреме провадження, після чого ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа покинули місце події.

Крім цього, встановлено, що 02 березня 2021 року, в період часу з 20год. 50 хв. по 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з невстановленою слідством особою, провадження щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в ТРЦ «VictoriaGardens» по вул. Кульпарківська, 226-а у м. Львові, маючи спільний прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи викрадену банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , повторно, таємно викрали грошові кошти з вказаної картки в сумі 2424,22 грн., розрахувавшись нею за товари, а саме: приблизно о 20 год. 52 хв. розрахувались на суму 360,36 грн. за товар в магазині «VITApro»; приблизно о 21 год. 00 хв. розрахувались на суму 76,50 грн. за товар в магазині «DUNA»; приблизно о 21 год. 16 хв. розрахувались на суму 281,07 грн. за товар в магазині «Сільпо»; приблизно о 21 год. 37 хв. розрахувались на суму 443,89 грн. за товар в магазині «Сільпо»; приблизно о 21 год. 41 хв. розрахувались на суму 182,40 грн. за товар в магазині «Сільпо»; приблизно о 21 год. 44 хв. розрахувались на суму 325,00 грн. за товар в магазині «Nuts»;приблизно о 21 год. 49 хв. розрахувались на суму 297,00грн. за товар в магазині «ПОКЕТ СТОП»; приблизно о 21 год. 54 хв. розрахувались на суму 458,00 грн. за товар в магазині «Sinsay», чим завдали потерпілому майнову шкоду на суму 2424,22 грн.

Заслухавши доповідача, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 про задоволення її та обвинуваченого апеляційних скарг, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задоволити його та захисника апеляційні вимоги в повному обсязі, думку прокурора про залишення без змін апеляційні с карги з доповненням обвинуваченого та його захисника вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та ніким не оскаржується.

Так суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК за попередньою змовою у групі з невстановленою слідством особою, провадження щодо якої виділено в окреме провадження.

Крім того судом було ретельно проаналізовано доводи сторони захисту щодо не вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та дійшов висновку про їх непереконливість та спробу уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Так, з обвинувального акту вбачається, що прокурор вважає, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим і незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Суд першої інстанції з цим погодився виходячи з наступного.

Чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст.186 кодексу це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх учинення.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Відкритим. визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6.11.2009 №10 крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно й мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Отже, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити саме зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Суд першої інстанції припустив, що відповідно до досліджених судовому засіданні доказів, дії ОСОБА_7 , розпочалися як таємне заволодіння чужим майном. Однак, коли потерпілий прийшов до свідомості і почав протестувати в момент, коли обвинувачений знімав з нього кросівки, дії ОСОБА_7 стали носити відкритий характер, тобто вони переросли в грабіж. Так, потерпілий показав, що він піднявся із лавки та намагався зупинити обвинуваченого, наскільки дозволяв йому його фізичний стан на той момент. Однак, ОСОБА_7 від доведення злочинного умислу до кінця не відмовився та задля подолання опору зі сторони потерпілого штовхнув його, в результаті чого ОСОБА_9 знову впав на лавку, а ОСОБА_7 відкрито викрав вищезазначені речі. Таким чином, вирішальним є те, що обвинувачений усвідомлював, що він викритий, проте не відмовився від своєї цілі та здійснив протиправне заволодіння майном. Доказів на спростування зазначеного стороною захисту суду першої інстанції надано не було. Не були ці докази спростовані обвинуваченим чи його захисником і в суді апеляційної інстанції.

Відтак у суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, з врахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії злочинів, конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до скоєного, зокрема те, що ОСОБА_7 заперечив свою винуватість у вчиненні кримінального злочину - грабежу, за ч.2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції розцінює це як намагання завадити встановленню істини по справі, уникнути покарання за вчинений злочин. Такі показання обвинуваченого повністю були спростовані в судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_9 , оцінку яким суд також надав у вироку.

Крім того судом першої інстанції був здійснений відео перегляд наявних у справі відеозаписів на яких видно обвинуваченого ОСОБА_7 в різних місцях і обвинувачений підтвердив, що це саме він зображений. Також суд врахував відеозаписи з кафе «Галка» з якого вбачається, що із жінкою, яка він називає « ОСОБА_10 » він був знайомий. Так, в кафе «Галка» жінка намагається підняти потерпілого, а потім телефонує і в кафе заходить обвинувачений, який їй допомагає. Жінка стоїть чекає поки обвинувачений не знайшов у потерпілого банківську карту і передав жінці для оплати послуг. Таким чином, спростовуються покази обвинуваченого, що він випадково зустрів незнайому жінку біля кафе, яка попросила його про разову допомогу. З пояснень потерпілого чітко вбачається, що жінка в кафе і жінка в торговому центрі це одна і таж особа, що також підтвердив і обвинувачений. Вся сукупність доказів, на думку суду першої інстанції, свідчить про скоординованість дій, наявність спільного умислу та попередньої змови цих осіб на викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .

Суд апеляційної інстанції врахував позиції сторони захисту та відношення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на шлях виправлення не став, не працевлаштований, вину у вчиненому злочині визнав частково. Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 прийшов до органів поліції через дві доби після подій злочинів, після дзвінка особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та яка повідомила про те, що у неї було виявлено речі потерпілого.

У матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із відсутністю цивільного позову намагався будь-яким чином допомогти потерпілому компенсувати спричинену шкоду.

Обтяжуючою обставиною суд визнав рецидив злочинів.

З врахуванням зазначеного вище колегія суддів вважає, що судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статей обвинувачення із врахуванням вимог ст. 69 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Слід зважати, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, з врахуванням вимог ст. 69 КК України, і на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим), визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_7 на наявність у крові потерпілого ОСОБА_9 препарату «Цикломед», який має вплив на координацію зору, не спростовують дії ОСОБА_7 , які зафіксовані відеозаписами, наявними в матеріалах справи.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_7 на наявність у нього дитини та батьків похилого віку, які проживають у Донецькій області України, не можуть слугувати підставою для застосування до нього ст. 75 КК України, оскільки підтверджень цьому у справі немає, крім того через початок 24.02.2022 року воєнних дій на території України та введення воєнного стану, стороною захисту не було надано інформації про місце перебування членів родини ОСОБА_7 відтак ці дані та їх відсутність не можуть бути враховані судом при прийнятті остаточного рішення.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту та обвинуваченого щодо призначеної міри покарання правильних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 та апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2022 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: