ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/7111/17 Номер провадження 11-кп/814/1162/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 20 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2015 року за №0000867, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 18 липня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимому.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини, тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та передбаченого за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просять скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 20 травня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги захисник ОСОБА_7 мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки місце проживання, сім`ю (дружину, батьків і дітей); ОСОБА_9 тривалий час перебуває під вартою та виходячи з положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII на даний час відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком понад 10 років 8 місяців.

Свої вимоги захисник ОСОБА_8 мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не обґрунтоване доказами; ОСОБА_9 виявив бажання захищати Україну та на даний час відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком понад 10 років 8 місяців; проведені в даному кримінальному провадженні процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення є незаконними та недопустимими, оскільки проводились без процесуального керівництва з боку прокурора. Одночасно посилається на те, що йому не було вручено зазначене клопотання прокурора та судом першої інстанції порушено право обвинуваченого на захист через невжиття заходів для забезпечення участі останнього в судовому засіданні.

У запереченні прокурор ОСОБА_10 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить залишити це судове рішення без зміни, а апеляційні скарги - без задоволення.

За Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Обвинувачений ОСОБА_9 утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» і є неможливим забезпечення його участі в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції (через відсутність інтернет зв`язку з даною установою попереднього ув`язнення) чи шляхом етапування та доставки до приміщення апеляційного суду в силу воєнного стану в Україні.

Захисник ОСОБА_7 не заперечувала щодо розгляду провадження без участі її підзахисного.

Ураховуючи зазначені вище виняткові обставини та скорочені строки перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу, яка обмежена строком її дії, апеляційний розгляд здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника про задоволення апеляційних скарг, міркування прокурора, який заперечив щодо апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для х задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.187, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146, ч.4 ст.28 ч.3 ст.357, ч.4 ст.28 ч.3 ст.289, ч.4 ст.28 ч.1 ст.14 ч.4 ст.187 КК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 зазначений запобіжний захід.

Під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які ще не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні великої кількості епізодів злочинів у складі злочинної організації із застосуванням насильства та погрозою його застосування, зокрема особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який має відповідні знання та навички, здобуті під час проходження раніше служби в правоохоронних органах. У свою чергу, у наведених у обвинувальному акті обставинах спостерігається високий ступінь підготовки членів злочинної організації до вчинення злочинів.

Колегія суддів ураховує, що обвинувачений має родину, в тому числі дітей, між тим, усупереч твердженням захисника ОСОБА_7 , встановлені під час розгляду клопотання обставини в їх сукупності не дають підстав уважати, що ОСОБА_9 має такі соціальні зв`язки, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому тяжких та особливо тяжких злочинів, що мають виняткову, надзвичайно високу суспільну небезпеку, та дані про особу ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд уважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав останнього перебувати на волі.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом такі, що не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини, визначені ст. 178 КПК України, місцевий суд на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали правомірно не визначив розмір застави ОСОБА_9 .

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що проведені в даному кримінальному провадженні процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення є незаконними, недопустимими, оскільки проводились без процесуального керівництва з боку прокурора, не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження захисника ОСОБА_8 про порушення права на захист ОСОБА_9 через розгляд судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу без участі обвинуваченого є неспроможними.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Обвинувачений ОСОБА_9 , у тому числі на час розгляду провадження місцевим судом, утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» і було неможливим забезпечення його участі в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції (через відсутність інтернет зв`язку з даною установою попереднього ув`язнення) чи шляхом етапування та доставки до приміщення апеляційного суду в силу воєнного стану в Україні.

Ураховуючи зазначені вище виняткові обставини та обмеженість попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою строком її дії, а також те, що розгляд питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу в місцевому суді здійснювався за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 , яка обстоювала позицію сторони захисту, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з ініційованої захисником обставини.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про те, що йому не було вручено клопотання прокурора, то як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції установив, що захисники ОСОБА_9 не мають змоги з`явитись у судове засідання 20 травня 2022 року, а строк дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу закінчується, через це 19 травня 2022 року залучив для участі в розгляді питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому захисника, який здійснював захист ОСОБА_9 під час вирішення наведеного питання (а.п. 12).

До того ж, під час судового провадження з`ясування питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку входить в обов`язки суду, незалежно від наявності клопотань (ч.3 ст.331 КПК України). Зазначена в доводах обставина також не є передбаченою ч.1, ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 199 КПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.
Зважаючи на викладене, мотиви апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.
Також безпідставними є посилання захисника ОСОБА_8 про відбуття ОСОБА_9 покарання з посиланням на ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VII), оскільки ці положення застосовуються до особи, щодо якої ухвалено обвинувальний вирок та призначено їй відповідне покарання, в той час предметом апеляційного розгляду є ухвала суду першої інстанції, постановлена до закінчення судового розгляду кримінального провадження по суті.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою обвинуваченого, проте розгляд кримінального провадження судом до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 і запобігти встановленим ризикам.

Між тим, колегія суддів з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, уважає за необхідне на підставі ст.404 КПК України звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.
Щодо посилань захисника ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_9 виявив бажання захищати Україну, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, то слід зазначити, що матеріали провадження не містять, стороною захисту не наведено та не надано даних, які би підтверджували придатність обвинуваченого до несення військової служби в умовах воєнного стану, те, що ОСОБА_9 проходив військову службу, має досвід бойових дій. Будь-яких відомостей щодо надходження до установи попереднього ув`язнення чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації ОСОБА_9 немає. При цьому встановлені вище такі, що не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, в сукупності з даними про особу обвинуваченого та суспільною небезпекою інкримінованих йому дій, виключають можливість скасування ОСОБА_9 запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що також випливає з ч.1 ст.616 КПК України.
Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 20 травня 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4