Справа № 161/8589/22
Провадження № 1-кс/161/3521/22
У Х В А Л А
про відмову в накладенні арешту на майно

м. Луцьк 13 липня 2022 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на майно з метою заборони права на відчуження, розпорядження та користуванням майном належне ТОВ «БК КБР» (, 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 43), а саме: статутний капітал ТзОВ «БК КБР» у розмірі 2000000,00 (два мільйони гривень 00 копійок) власником якого являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; транспортний засіб марки «BMW», моделі «X5», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки «PORSCHE» моделі «CAYENNE», 2020 року випуску, р.н. НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «OPEL» моделі «COMBO», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «МАЗ» моделі «650128», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки «МАЗ» моделі «КС-55727-С», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки «МАЗ» моделі «КС-55727-С», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки «AUDI» моделі «RS7», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_7 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» моделі «TOUAREG», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_8 ; транспортний засіб марки «RENAULT» моделі «EXPRESS», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_9 ; транспортний засіб марки «RENAULT» моделі «EXPRESS», 2021 року випуску, р.н. НОМЕР_10 ; транспортний засіб марки «AUDI», моделі «Q5», 2020 року випуску, р.н. НОМЕР_11 ; транспортний засіб марки «HYUNDAI», моделі «TUCSON», 2020 року випуску, р.н. НОМЕР_12 ; транспортний засіб марки «HYUNDAI», моделі «TUCSON», 2019 року випуску, р.н. НОМЕР_13 . розрахункові рахунки: IBAN: НОМЕР_14 , відкритий в ПАТ «УкрСимббанк», МФО 351005; IBAN: НОМЕР_15 , відкритий в ПАТ «УкрСимббанк», МФО 351005; IBAN: НОМЕР_16 , відкритий в Державна казначейська служба України, МФО 899998; IBAN: НОМЕР_17 , відкритий в Державна казначейська служба України, МФО 820172; IBAN: НОМЕР_18 , відкритий в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313; IBAN: НОМЕР_19 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299; IBAN: НОМЕР_20 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299; IBAN: НОМЕР_21 , відкритий в ПАТ «УкрСимббанк», МФО 351005; IBAN: НОМЕР_22 , відкритий в ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», МФО 322001; IBAN: НОМЕР_23 , відкритий в ПАТ «УкрСимббанк», МФО 351005; IBAN: НОМЕР_24 , відкритий в ПАТ «УкрСимббанк», МФО 351005; IBAN: НОМЕР_25 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299; IBAN: НОМЕР_26 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299; IBAN: НОМЕР_27 , відкритий в АТ «ПУМБ», МФО 334851.
Своє клопотання мотивує тим, що слідчою групою СВ УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 113 та ч. 5 ст. 191 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2022, крім тоговраховуючи, що ТОВ «БК КБР» обласному бюджету Волинської області заподіяно збитки на загальну суму 33 899 404,80 грн., вище перелічене майно та грошові кошти на рахунках підлягають спеціальній конфіскації, оскільки здобуто злочинним шляхом, конфіскації, як виду покарання та заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), прокурор звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Заслухавши думку прокурора та слідчих, кожного зокрема, які клопотання підтримали та просили його задовольнити, представника володільця майна, який заперечував щодо задоволення клопотання дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, суд приходить до висновку, що у клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна прокурор не долучив жодних доказів та не навів доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності ТОВ БК КБР завданням кримінального провадження, так як, видно з матеріалів клопотання, прокурор просить накласти арешт на розрахункові рахунки, які розміщені в банках, однак, яка саме співрозмірність суми тобто на які саме кошти, їх суми, прокурор не вказує.

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, оскільки у ТОВ «БК КБР» станом на даний час, наявні діючі договори за якими підприємство продовжує виконувати будівельні роботи та роботи з проектування, однак внаслідок накладення арешту ТОВ «БК КБР» позбавлене можливості закуповувати необхідні будівельні матеріали, оплачувати виконані роботи субпідрядникам та працівникам підприємства, сплачувати податки та фактично вести господарську діяльність, накладення арешту паралізує роботу підприємства, крім того, прокурором не надано переконливих доказів, що джерелом походження грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства або транспортні засоби, які належать на праві власності підприємству є предметом злочину чи отримані незаконним шляхом.
З урахуванням наведеного слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні внесеного клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1