Справа № 204/4804/22
Провадження № 1-в/204/858/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі в режимі відеоконференції з ДУ ДУВП №4 заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України
Засуджений в судовому засіданні підтримав заяву.
Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_5 перебуває у лікарні приДУВП №4, до роботи залучений не був, мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за плином часу, заохочень немає.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки засуджений не довів свого виправлення.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 вже тривалий час перебуває в ДУВП №4 (з 06.06.2022), даних коли він буде етапований до установи виконання покарання немає, тому фактично щодо нього в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.12.2018 ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. Вироком визначено початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затримання 22.04.2017. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк призначеного покарання строк перебування під вартою з 22.04.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.10.2021 вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року змінено в частині вирішення цивільних позовів щодо стягнення моральної шкоди. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк призначеного покарання строк перебування під вартою з 22.04.2017 по 28.10.2021, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.
Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 22.04.2017, кінець строку відбування покарання 16.10.2024.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 19.07.2022 засуджений ОСОБА_5 фактично відбув 9 років 9 місяців 2 дні, тобто більше трьох чвертей строку покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_5 відповідно до наряду №5-313/Е від 02.02.2022 ДУ «Бахмутська установа виконання покарання №6» було переведено до ДУ «ДУВП №4» для проходження планового лікування у Дніпровській багатопрофільній лікарні №4. З 06.06.2022 перебуває в ДУВП №4. За час перебування в місцях позбавлення волі мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за плином часу, заохочень немає. Зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений за час відбування покарання мав дисциплінарне стягнення, яке хоч і погашене за плином часу, проте, на переконання суду, свідчить про відсутність сумлінної поведінки засудженого, при цьому заохочень не має. Крім того, з пояснень представника установи вбачається, що засуджений до праці не залучений, що також підтверджується матеріалами особової справи.

Суд звертає увагу, що засуджений ОСОБА_5 до 28.10.2022 (дати набрання вироком законної сили внаслідок закінчення розгляду справи в суді апеляційної інстанції)перебував в статусі попередньо ув`язненого. Хоч термін перебування під вартою у статусі попередньо ув`язненого з 22.04.2017 по 28.10.2021 формально зараховується в термін відбування покарання, але цей проміжок часу винуватість особи фактично не була встановлена, особа не мала статусу засудженого, тому цей термін не може бути предметом оцінки стосовно його виправлення, оскільки для ст.81 КК України має значення доведення засудженим свого виправлення. Фактично він не відбував покарання цей проміжок часу, щодо нього не було визначено покарання у відповідності до вимог ст.50 КК України. Не відбуваючи покарання, на переконання суду, неможливо з`ясувати чи досягло покарання мети, визначеної в цій статті, зокрема виправлення засудженого. А термін часу з 28.10.2021, коли ОСОБА_5 набув вже статус засудженого та коли щодо нього почав виконуватися вирок, що набрав законної сили з призначеним покаранням, по день слухання клопотання у суді, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів (тобто що призначене покарання досягло мети, визначеної ст.50 КК України).
Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженого, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи той факт, що засуджений не працює, соціально корисної активності та ініціативи не проявляє, суд не вбачає виправлення засудженого, підтвердженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому не знаходить підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1