Справа № 331/3378/21
Провадження № 1-кп/331/162/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжя клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими у порядку ч. 2 ст. 89 КПК України, подане у об`єднаному кримінальному провадженні, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001434 від 24.09.2020 року, №0000288 від 19.08.2020 року, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні суду знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 186 КК України.
Під час дослідження письмових доказів, а саме протоколу огляду місця події від 24.09.2020 року, предметом огляду якого є ділянка місцевості, на які знаходиться автомобіль DAF XF у кузові жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який також оглядався і зсередини, захисником заявлене клопотання про припинення дослідження цього доказу, визнання його очевидно недопустимим і повернення прокурору. У обґрунтування недопустимості, захисник послався на положення ст. 233 КПК України, і зазначив, що у матеріалах не міститься згоди власника чи володільця на проведення огляду усередині транспортного засобу (що є іншим володінням особи), також матеріали справи не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на таке проникнення.

Обвинувачений підтримав доводи захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, що потерпілий сам звернувся із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, а саме фактом заволодіння грошовими коштами, які знаходилися усередині автомобіля, та надав дозвіл на його огляд.

Представник потерпілого проти задоволення клопотання заперечив. Вказав що потерпілим та іншим володільцем транспортного засобу була надана згода на проведення огляду автомобіля, що вони зможуть підтвердити під час їхнього допиту у судовому засіданні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч.2, 3 ст.87 КПК України).
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст.87 КПК України).
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).
Статтею 94КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість учасник судового провадження (у даному випадку захисник) не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Фактично, подане захисником клопотання вимагає від суду проведення аналізу сукупності доказів у кримінальному провадженні (такі дії проводяться судом у нарадчій кімнаті при винесенні рішення по суті), а тому не містить доказів очевидної недопустимості доказів, про які зазначено у клопотанні. З огляду на викладене, питання щодо допустимості вказаних доказів, в силу вимог ч.1 ст.89 КПК України, буде вирішено у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, із наданням оцінки цим доказам у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 84, 89, 94,369-372 КПК України

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим протоколу огляду місця події від 24.09.2020 року у порядку ч. 2 ст. 89 КПК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 21 червня 2022 року о 14 годині 00 хв.

Суддя ОСОБА_1