ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5060/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1301/22 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: Продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників по справі належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцїї в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою, окрім інших, продовжено дію запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 31.03.2022 року.

В обґрунтовування прийнятого рішення, суд першої інстанції встановив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з оскаржуваним рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати як безпідставну.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що твердження суду першої інстанції про наявність ризиків необгрунтоване, прийняте поспішно, а тому є незаконним (т.1 а.с. 82-86).

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не досліджено всі аргументи сторони захисту.

Апелянт вважає, що відсутні жодні правові підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою щодо нього та звертає увагу на те, що він би належним чином виконував всі обов`язки покладені на нього.

Також наголошує на тому, що обвинувачений не має бажання ухилятися від суду, оскільки бажає довести сворю правову позицію перед судом.

Обвинувачений вказує, що має міцні соціальні зв`язку, позитивно характеризується за місцем мешкання, у обвинуваченого є житло, де він може постійно проживати.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтована, однобічна, а запобіжний захід занадто суворий.

Також вказує, що судом першої інстанції, як основоположні підстави для продовження йому запобіжного заходу було визначено тяжкість інкримінованого злочину, що на думку апелянта не є підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає пред`явлене обвинувачення лише підозрою або припущенням.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, визначивши позицію обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого даній особі.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом проаналізовано доводи сторони захисту на користь обвинуваченого, однак, він дійшов висновку, що у даному випадку ці доводи, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оцінивши в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст.178 КПК України, а також взяв до уваги відсутність будь-яких відомостей щодо офіційного прибутку, відсутності міцних соціальних зв`язків, судимість, що не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватими в інкримінованих злочинах, що в сукупності з іншими встановленими даними, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, будуть існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності правових підстав продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого по справі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються даній особі на думку колегії суддів наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який підлягає захисту.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також може чинити вплив на свідків та потерпілого по справі, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, або продовжити вчиняти інші злочини.

За таких обставин, обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, що в свою чергу спростовує доводи апеляційних скарг щодо не доведення існування вказаних ризиків.

При постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення та його особу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за апеляційними доводами.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ч. 6 ст. 9, ст. 7, 392, 393, 404, 405, ч. 1 ст. 407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31.01.2022 року, в частині задоволення клопотання прокурора та продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31.03.2022 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

______________ _______________ ____________

ОСОБА_2 Грошева ОСОБА_9