Єдиний унікальний номер № 285/1757/21
Провадження № 1-кп/0285/232/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський кримінальне провадження 285/1757/21 0000095 від 11.11.2020) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куйбишевське, Кокчетавської області, Казахстан, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

установив:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивуючи тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, даний строк закінчується, розгляд кримінального провадження триває, ризики які встановлені при обранні запобіжного заходу на даний час не зникли і вони виключають можливість зміни його на більш м`який запобіжний захід.
Захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення клопотання прокурора.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавленням волі.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Суд бере до уваги, що розгляд справи не розпочався, не допитані свідки, тому існує ризик впливу на них обвинуваченим, обвинувачений може переховуватися від суду, суспільну небезпечність вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений може вчинити повторні злочини.
Твердження захисту про безпідставність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, а також посилання на заміну запобіжного заходу на більш м`який, суд вважає необґрунтованими. Стороною захисту не надано суду належних доказів, які б давали підстави для заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, захисником не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення ухвали про обрання судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, захисником не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Підстав змінити запобіжний захід обвинуваченому на запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою на час розгляду кримінального провадження - не має. Ризики, які зазначені в клопотанні існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість зміни його на більш м`який.
З огляду на наведене клопотання прокурора є таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи зазначені обставини при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визначення обвинуваченому застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України.
Керуючись ст.ст. 27, 107, 177-178, 369, 371, 372, 314-316 КПК України, суд

постановив:
Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 21.10.2022 включно.
Одночасно продовжитизапобіжний захід у виді застави для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, визначених КПК України. Залишити розмір застави у межах 60 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, що складає 156 000 грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок UA 0000277, код отримувач: 26278626, МФО: 820172, Отримувач: ДКСУ м. Київ.

У разі внесення застави обвинуваченим, на нього будуть покладені обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, невиконання яких потягне за собою передбачені чинним КПК України наслідки.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий: М.Г. Сусловець