Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/575/22
Провадження № 1-кс/553/52/2022
У Х В А Л А
Іменем України

01.04.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Слідчої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця Туркменістану, громадянина Туркменістану, заресєтрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У провадження до Ленінського районного суду м. Полтави надійшло клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , 1990 року народження, обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000057 від 19.01.2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України.

В клопотанні прокурором зазначено, що у провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадженння № 0000057 від 19.01.2021 року, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , зокрема ОСОБА_4 у данному кримінальному провадження обвинуваючться у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України.

В клопотанні вказувалось про те, що враховуючи, що метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно ч.1 ст. 177 КПК УКраїни, є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Приймаючи до уваги вагомість наявних доказів відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, з метою забезпечення заходів кримінального провадження та запобігання вищевказаним ризикам, а також, приймаючи до уваги той факт, що санкцією ч. 4 ст. 189 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, в том числі з конфіскацією майна, є достатньо підстав вважати, що ризики, заявлені при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та прожовжують існувати.
В клопотанні прокурором вказувалось про те, що обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи , що ним вчинено тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, та особливо тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду як на території України, так і виїхати за її межі, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, що свідчать про наявність ризиків, передбачених п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , неодружений, непрацевлаштований, немає міцних соціальних зв`язків, крім того, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова, перебуває обвинувальний акт за ч. 4 ст. 152 КК України.
Прокурором вказувалось про те, що наявність ризиків, передбачених п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, обгрунтовується тим, що вчинення інкриміновах органом досудового розслідування кримінальних правопорушень вчинених ОСОБА_4 підтверджується у тому числі показами потерпілих, які на даний час не допитані у судовому засіданні. Так, обвинуваченому відомі анкетні дані, місця мешкання потерпілих, що свідчить про реаільну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою наданння необхідних обвинуваченому показань в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.
Наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави ввжати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування до ОСОБА_4 більш мяких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, які на цей час не зменшилися.

Відповідно до статті 331 ч.ч. 1, 3 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Прокурор в судовому засіданні вказував, що, враховуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини злочинної діяльності ОСОБА_4 , в тому числі те, що відносно обвинуваченого в провадженнні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадженння за ч.4 ст. 152 КК України, вказував, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином іншої держава, у якого термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні вже спинув, крім того, обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово погрожував потеопілому ОСОБА_8 фізичним насиллям та застосував до нього насилля, що в свою чергу свідчить про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому прохав врахувати дані обсиавини зазначені в судовому засіданні та в письмовому клопотанні і задовольнити його.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора з підстав його необґрунтованості та безпідставності. В обгрунтування своїх тверджень вказувала, що ризики наведені прокурором у клопотанні є необгрутованими. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання у Харківській області, де він проживав із своєю цивільною дружиною та спільною дитиною, на підтвердження чого до матеріалів клопотання надано довідку з сільської ради, що підтверджує на думку захисника стійкі родинні зв`язки, що виключає його можливість переховуватися від слідства та суду. Захисником вказувалось про те, що обвинувачений ОСОБА_4 буде за першою вимогою приходити до суду , чим доведе своє ставлення до своїх процесуальних обов`язків.

З урахуванням викладеного захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 прохала змінити захід забезпечення кримінальноого провадження з тримання під вартою на домашній арешт за адресою АДРЕСА_3 . При цьому, захисник обвинуваченого вказувала, що відносно ОСОБА_4 не обирався альтернативний захід, тому прохала обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах середнього показника, за тією категорією злочинів, за якою останній обвинувачується, для подальшого звернення коштів на потреби ЗСУ.

Згідно ухвали суду від 30 березня 2022 року, судове засідання призначено у режимі відеоконференції з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за участі обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Згідно інформації, наданої ДУ «Харківський слідчий ізолятор» , вказано, що станом на дату розгляду клопотання в установі доступ до глобальної мережі інтернет відсутній, в зв`язку з пошкодженням кабельної мережі, у зв`язку цим проведення засідань в режимі відеконференції не можливе, точна інформація щодо відновлення доступу до глобальної мережі інтернет не відомо, після проведення ремонтних робіт, буде проведено тестовий зв`язок представниками судової адміністрації, для подальшого проведення засідань за допомогою засобів відеоконференції.

Зважаючи на невідкладність вирішення питання про продовження дії заходів кримінального провадження та з урахуванням вимог ст. 615 КПК України, суд приходить до висновку про можливість вирішення даного клопотання про продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження за участі прокурора та захисника обвинуваченого.

Судом встановлено, що на розгляді у провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадженння № 0000057 від 19.01.2021 року, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , зокрема ОСОБА_4 у данному кримінальному провадження обвинуваючться у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України.

В рамках розгляду вказаного кримінального провдаженння ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 04.04.2022 р.

Дана ухвала на час розгляду даного клопотанння не скасована в установленому порядку.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до положень ст.ст. 131,132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосування з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вимогам ст. 178 КПК України передбачені обставини що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкості покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосувались раніше та інші обставини.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
З огляду на вище викладене суд, вислухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Аналізуючи ризики, визначені ст. 177 КПК України, суд враховує те, що їх дійсну та реальну наявність було встановлено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу вперше, та суддею/судом під час його продовження, тому на даний час встановлені ризики є дійсними, реальними та триваючими, тобто заявлені ризики не зменшилися.
Так, при застосуванні під час досудового слідства заходу забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого та при продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: обвинувачений є громадянином іншої держави, а саме - Туркменістану, що може спонукати його залишити межі України, та переховуватися на території даної держави. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, наведені вище факти та обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а також приймаючи до уваги той факт, що санкцією ч. 4 ст. 189 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, в том числі з конфіскацією майна.
При цьому, судом приймається до уваги і той факт, що відносно ОСОБА_4 на розгляді у Дзержинському районному суді м. Хакрова перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст. 152 КК України, що вказує про наявність додаткових підстав для переховування останнього від правосуддя.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.
Крім того, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання, в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, наявність воєнного стану оголошеного на всій території України, а також зміну територіальної підсудності усіх справ, що перебували у провадженні Комінтернівського районного суду м. Хакрова.
Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлені раніше ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі не зменшився та продовжує існувати з високою ймовірністю з підстав зазначених судом вище.
З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.
Разом з цим, наведені в судовому засіданні та письмових запереченнях твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_5 щодо можливості вирішення судом питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з тримання під вартою судом вивчались та оцінювались у контексті можливості запобігти вказаним та встановленим вище ризикам. Проте, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником обвинуваченого на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.
Під час розгляду клопотання крім тверджень захисника обвинуваченого та констатації норм чинного кримінально процесуального закону і практики Європейського суду, останньою суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факти та обставини зазначені прокурором у клопотанні прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ..
В той же час, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, котрі не зменшились та продовжують існувати і на даний час, а інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, де в рамках кримінального провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.
Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_4 має стійкі родинні зв`язки, має цивільну дружину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого було надано довідку з Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, є неактувальними та суперечливими за своїм змістом.
Так, з даної довідки вбачається, що з чеврня 2017 року до липня 2021 року ОСОБА_4 проживав за адресю АДРЕСА_3 . Квартира в якій проживав ОСОБА_10 належаить на праві спільної спільної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , що в свою чергу підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.
Стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження стійкості саме соціальних зв`язків ОСОБА_4 , якій б спростовували ризики наведені прокурором у клопотанні.
Так, в обгрунтування стійкості родинних зв`язків, а саме перебування ОСОБА_4 у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 та його проживання за адресою АДРЕСА_4 , надано Акт та Інформацію видані депутатом VIII скликання Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, а не головою даної селищної ради, а також датовані 16 вересня 2021 року, що вказує про їх неактувальність та неналежність в розумінні вимог чинного законодавства.
Крім того, згідно даних обвинувального Акта ОСОБА_4 зареєстрвоаний та проживає за адресою АДРЕСА_2 , шо не було спростовано належними і допустимими доказами захисником в судовому засіданні.
Більше того, факт проживання ОСОБА_4 в м. Хакрові підтверджується і наданипми стороною захисту копіями дипломів про підвищення професійної кваліфікації, котрі і були видані саме в м. Харкові, а не Харківському районі.
Будь-яких належних і допустимих доказів щодо наявності дітей у ОСОБА_4 стороною захисту суду не надано, а вказане клопотання прокурора такої інформації не містить взагалі, що вказує про недоведеність та безпідставність твердженеь захисника з даного приводу.
Таким чином наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 на час розгляду даного клопотання стійних соціальних зв`язків не доведене стороною захисту належними і допустимими доказами.
Також, стороною захисту в запереченнях щодо продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_4 вказувалось про доцільність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та вказано адресу АДРЕСА_3 , при цьому, останньою не спростовано того факту, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином Туркменістану та і термін дії посвідки на проживання його на території України закінчується, що в свою чергу вказує на високу ймовірність ризиків переховування ОСОБА_4 від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення останнім ряду тяжких та особливо тяжких злочинів.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання прокурора і продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та безпідставність тверджень сторони захисту щодо доцільності заміниостанньому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту.
Поряд з цим судом надається оцінка доводам захисника обвинуваченого про можливість визначення розміру застави , з приводу бажання перерахувнаня коштів на потреби ЗСУ, що розцінюються судом, як можливість незаконного звільнення з-під варти ОСОБА_4 використовуючи будь-які способи, в тому числі шляхом хибного трактування чинного кримінально процесуальних норм на свою користь.
Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено право суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні в тому числі щодо злочину, вчиненого з застосуванням насильства або погрозою йоого застосування, що має місце у даному кримінальному провадженні.
Більше того, ст. 616 КПК України визначено, що у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
З огляду на викладене , вказана норма передбачає порядок і підстави заміни більш суворого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді застави з метою її внесення на рахунок ЗСУ, а не визначення застави, як альтернативного виду запобіжного заходу поряд з запобіжним закходом у вигляді тримання під вартою, що не передбачено вказаною нормою КПК України.

Таким чином, твердження сторони захисту щодо можливого альтернативного встановлення розміру застави разом з триманням під вартою, суперечить як вимогам ч.4 ст. 183 КПК України, так і вимогам ст. 616 КПК України.

З огляду на виладене, приймаючи до уваги той факт, що на даний час залишаються існувати ризики, що свідчать про можливість вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, з метою унеможливлення спричинення ним шкоди як собі, так і іншим особам, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.
З урахуванням викладеного , суд вважає клопотання прокурора про продовження строку застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів законним та обгрунтованим, а заперечення проти нього сторони захисту - безпідставними.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 508, 615, 616 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити, з утриманням в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", строком на 60 днів, починаючи з 12 год. 00 хв. 01 квітня 2022 року по 12 год. 00 хв. 30 травня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1