КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 червня 2022 року включно, з визначенням розміру застави достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620 гривень.
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а тому застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши покидати вказане приміщення з 22 год. до 06 год. наступного дня, або зазначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі.

В апеляції обвинувачений зазначає, що продовження судом відносно нього найбільш суворого запобіжного заходу є необґрунтованим, оскільки сторона обвинувачення не довела, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може забезпечити його процесуальну поведінку, не довела наявність ризиків вказаних в клопотанні та не довела, що обставини, вказані у клопотанні виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою.
Окрім того, апелянт, посилаючись на необґрунтованість прийнятого рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вказує, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби за місцем його проживання в повній мірі забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання обвинуваченого про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Висновок, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Наведені в ухвалі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, щодо можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні ґрунтується на досліджених у суді матеріалах провадження.

Так, при вирішенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував дані про особу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за який, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, і такі обставини, суд оцінив в контексті наявності ризику щодо повторного вчинення ним протиправних дій за умови перебування обвинуваченого в межах менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд взяв до уваги, що ОСОБА_5 офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, а отже не володіє стабільним джерелом прибутку, що, на думку суду, вказує на існування реального ризику щодо можливості обвинуваченого, перебуваючи на волі переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, що на даний час унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж існуючий, а тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є необґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо ОСОБА_5 були перевірені судом першої інстанції та свої вмотивовані висновки стосовно цього суд виклав в ухвалі.
При розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував конкретні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, немає стабільного джерела прибутку, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання до шести років позбавлення волі, і прийшов до обґрунтованого висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Доводи апелянта на необґрунтованість прийнятого рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби за місцем його проживання в повній мірі забезпечить його належну процесуальну поведінку є неспроможними, позаяк суд розглядаючи клопотання прокурору про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, серед іншого, також звернув увагу на твердження ОСОБА_5 про наявність у нього можливості проживати в Київській області у знайомих.
Проте, суд дійшов до висновку, що не може надати повну та всебічну оцінку таким доводам, оскільки обвинуваченим не надано жодного документу на підтвердження таких тверджень, а перевірити наявність чи відсутність згоди зазначених обвинуваченим осіб суд перевірити не може. При цьому суд наголосив учасникам кримінального провадження, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів.
Доводи обвинуваченого про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами.

Посилання обвинуваченого на необхідність визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави в мінімальному розмірі, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк, визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, суд, як зазначено в ухвалі, визначив її розмір у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого, врахувавши, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати ОСОБА_5 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Такий висновок суду першої інстанції щодо розміру застави колегія суддів вважає обґрунтованим і не вбачає підстав для визначення обвинуваченому застави у мінімальному розмірі.

Отже, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3

Справа №761/5245/22

Провадження № 11-кп/824/2340/2022 Категорія КК: ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1