Справа № 375/1004/21
Провадження № 1-кп/375/28/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт Рокитне кримінальне провадження № 0001611 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2021 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Миронівського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не депутата, не одруженого, не працюючого, не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він11 липня 2021 року близько 07 години 00 хвилин, перебував в будинку АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_6 вживав алкогольні напої.

В подальшому, цього ж дня близько 08 години 00 хвилин, вийшовши з будинку на подвір`я ОСОБА_7 виявив автомобіль марки ВАЗ моделі 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, 2002 року випуску, номер кузова шасі № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння зазначеним автомобілем для под альшого використання у власних цілях.

З метою реалізації свого злочинного задуму, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 скориставшись відсутністю власника автомобіля та сторонніх осіб, діючи таємно, усвідомлюючи свої злочинні дії, які носять протиправний та незаконний характер, передбачаючи наслідки незаконного заволодіння транспортним засобом та свідомо цього бажаючи, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності власника, підійшов до автомобіля марки ВАЗ моделі 2110, державний номерний знак НОМЕР_3 , синього кольору, 2002 року випуску, номер кузова шасі № НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , почав його оглядати та через вікно побачив ключі від автомобіля в замку запалювання. Після цього ОСОБА_5 відкрив не замкнуті на замок водійські двері автомобіля, проник в салон автомобіля, та за допомогою ключа запустив двигун автомобіля, виїхав з подвір`я будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому, ОСОБА_5 рухаючись на перехресті вулиць Висока, Сухоліська та Зінича в смт Рокитне Білоцерківського району Київської області, не впорався з керуванням автомобілем та здійснив дорожньо-транспортну пригоду зіткнувшись з відбійником, чим завдав механічних пошкоджень автомобілю.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв матеріальну шкоду в сумі 51 813,00 грн., потерпілій ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно 11 липня 2021 року на вулиці Поповича у смт Рокитне побачив автомобіль марки ВАЗ моделі 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору. В цей час у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, який він і реалізував. Але рухаючись по дорозі, він не справився з керуванням та допустив зіткнекння автомобіля з відбійником у результаті чого автомобіль одержав механічні пошкодження.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не прибула. Однак, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Просить при розгляді справи обмежитись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, які характеризують його особу. Положення частини 3 статті 349 КПК України їй зрозумілі, у тому числі вона усвідомлює що у такому випадку буде позбавлена можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду. Заявлений нею цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію своєї довірительки щодо розгляду справи в порядку частини 3 статті 349 КПК України. При визначенні обвинуваченому міри покарання поклався на розсуд суду. Просив заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Прокурор підтримав висунуте ОСОБА_5 обвинувачення у повному обсязі та просив суд визнати ОСОБА_5 винуватим, призначивши йому покарання у виді 3 років обмеження волі із застосуванням статті 75 КК України звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні у повному обсязі визнав свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення частини 3 статті 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку та не заперечував проти розгляду справи в порядку частини 3 статті 349 КПК України.

З огляду на викладене та враховуючи, що прокурор, обвинувачений та потерпілий вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого та доказів для вирішення питаннь щодо речових доказів.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним поза розумним сумнівом, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за частиною 1 статті 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Відповідно до пункту 1 Примітки до статті 289 КК УКраїни, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 злочин, передбачений частиною 1 статті 289 КК України, згідно зі частиною 4 статті 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Позиція сторін щодо міри покарання.
Під час судових дебатів прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі у межах санкції частини 1 статті 289 КК України терміном 3 (три) роки. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 положення статті 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік. Покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України. Цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі, скасувати арешт на автомобіль та повернути його потерпілій ОСОБА_8 .. Окрім того просив скасувати арешт на нерухеме майно, накладений ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області 01.08.2022.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суворо його не карати та дати можливість виправитися. Цивільний позов визнав в повному обсязі та просив скасувати арешти на автомобіль та житловий будинок.

Потерпіла ОСОБА_9 у поданому нею клопотанні, при призначенні покарання поклалась на розсуд суду. Просила задоволити заявлений нею у кримінальному провадженні цивільний позов.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію своєї довірительки та при призначенні покарання поклався на розсуд суду. Просив задоволити заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, не заперечував щодо зняття арешту з транспортного засобу та житлового будинку.

Згідно з частиною 5 статті 9 КПК України кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним поза розумним сумнівом, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за частиною 1 статті 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Мотиви призначення відповідного покарання.
Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 за частиною 1 статті 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, знайшла своє підтвердження.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий.

Відповідно до характеристики, наданої 23.07.2021 року № 119 виконавчим комітетом Миронівської міської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_5 за період проживання в с. Олександрівка характеризується посередньо, скарг щодо його поведінки не надходило.

Відповідно до довідок, наданих КНП "Миронівська опорна багатопрофільна лікарня", ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Суд враховує також матеріали складеної досудової доповіді, згідно якої орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення з боку органу пробації постійного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а покарання, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та повинно бути призначено у межах, встановлених санкцією статті, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з вимогами частини 2 статті 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог статтей 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є не тяжким злочином; ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та щирому каятті; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді 3 років обмеження волі із застосуванням статті 75 КК України звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 статті 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд розглянув обвинувальний акт в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до статті 337 КПК України. Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішення питання щодо заявленого цивільного позову
12 січня 2022 року представником потерпілої ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_4 подано цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої заподіяної його діями матеріальної шкоди у сумі 51813 гривень та моральної шкоди у сумі 50000 гривень.

Розмір заявлених вимог про відшкодування заподіяної шкоди обгрунтовує висновком судової автотоварознавчої експертизи №93 від 22 липня 2021 року згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ моделі 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2002 року випуску, номер кузова шасі № НОМЕР_2 станом на 11 липня 2021 року становить 51813 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот тринадцять) гривень.

Пошкодження автомобіля спричинили потерпілій значні незручності, викликані неможливістю використання автомобіля як засобу пересування та призвели до значних моральних страждань, у зв`язку з чим завдану моральну шкоду оцінюють у 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2022 року зазначений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення прийнято судом до розгляду у межах кримінального провадження № 0001611 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2021 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України.

Одночасно, у вказаному кримінальному провадженні потерпілу ОСОБА_9 визнано цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_5 - цивільним відповідачем.

При цьому цивільному відповідачу - обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено його права на подачу до суду відзиву на зазначений цивільний позов та відповідних доказів. Цивільному позивачеві роз`яснено її право на надання відповіді на відзив.

01 серпня 2022 року представником цивільного позивача подано до суду клопотання про накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_5 з метою забезпечення заявленого до нього, у межах кримінального провадження, цивільного позову.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року з метою забезпечення заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову накладено арешт на нерухоме майно обвинуваченого, а саме накладено заборону відчуження належного ОСОБА_5 житлового будинку.

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 повністю підтримав заявлений цивільний позов та просив його задовольнити повністю.

Прокурор підтримав заявлений потерпілою цивільний позов та просив задовольнити його повністю.

Цивільний відповідач - обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав заявлені до нього позовні вимоги повністю.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_9 , з урахуванням усіх поданих нею уточнень, суд виходить із наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування. Крім того, суд має ретельно перевірити всі вимоги позивача, врахувати майновий стан винного, його стан здоров`я та вжити інших заходів для справедливого вирішення цього питання.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується наступним.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент вчинення злочину автомобіль, який був предметом злочину, перебував у власноті потерпілої.

Сума завданої діями обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди потерпілій підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №93 від 22 липня 2021 року згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ моделі 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2002 року випуску, номер кузова шасі № НОМЕР_2 станом на 11 липня 2021 року становить 51813 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот тринадцять) гривень.

З огляду на викладене вимога цивільного позивача (потерпілої) ОСОБА_9 в частині стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_5 завданої матеріальної шкоди у сумі 51813 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот тринадцять) гривень підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд зауважує таке.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань, має право на відшкодування моральної шкоди.

Щодо розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У цьому зв`язку суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Судом встановлено, що у зв`язку із заподіянням обвинуваченим потерпілій матеріальних збитків - пошкодження (приведення у повну непридатність до використання) належного їй автомобіля, було змінено її звичний ритм життя, вона була позбавлена можливості нормального спілкування з рідними та близькими. З цього суд приходить до висновку, що потерпіла ОСОБА_9 дійсно зазнала душевних переживань у зв`язку із неможливістю забезпечення нормального способу свого життя протягом тривалого часу та відчувала душевні страждання з цього приводу. Крім того у зв`язку з втратою автомобіля потерпіла втратила джерело доходу, оскільки використовувала зазначений автомобіль для транспортування вирощених овочів до ринку з метою їх продажу.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

З матеріалів справи вбачається що заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди є співрозмірним спричиненій діями обвинуваченого потерпілій моральної шкоди. Саме такий розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

Отже, з урахуванням положень ст. 1194 ЦК України до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає сума моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ч.3 ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 392-395 КПК України, ст.ст. 12, 50, 65, 66, 67, 75, 76, ч.1 ст.289 КК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Миронівського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не депутата, не одруженого, не працюючого, не судимого, визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , матеріальну шкоду у сумі 51813 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот тринадцять) гривень та моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Після набрання вироком законної сили:

скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року на тимчасово вилучене майно - автомобіль марки ВАЗ моделі 2110, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2002 року випуску, номер кузова шасі № НОМЕР_2 . Зазначений автомобіль повернути власнику ОСОБА_8 ;

скасувати арешт, накладений ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року на нерухоме майно, що належить обвинуваченому (цивільному відповідачеві) ОСОБА_5 , а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Судові витрати відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок проголошено 04 серпня 2022 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_10