Справа № 146/1403/21
Провадження №11-кп/801/955/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000129 від 23.08.2021 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_10 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.08.2022, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, українку, громадянку України, освіта середня, непрацюючу, неодружену, проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік шість місяців.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано засуджену ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України (м. Київ Русанівський бульвар, 8) на користь ОСОБА_8 34270,97 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 30000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2021 біля 19.00 год водій власного технічно-справного автомобіля марки «OpeL Vectra», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , рухаючись автодорогою «Р-08» сполученням Немирів - Ямпіль, проїжджаючи вулицею Черняхівського в с. Яришівка Тульчинського району в напрямку смт Томашпіль в момент об`єктивної появи в полі її зору пішохода ОСОБА_8 , яка стояла на краю проїзної частини з права по ходу руху автомобіля, не вжила своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його об`їзду та допустила наїзд на останню.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
У ситуації, що склалась, водій автомобіля марки «OpeL Vectra», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до місця перебування пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Оскільки водій автомобіля марки «OpeL Vectra», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом негайного вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в її діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином ОСОБА_7 порушила вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху України: п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення водієм ОСОБА_7 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік шість місяців без застосування ст. 75 КК України та стягнути з обвинуваченої на її користь моральну шкоду в розмірі 120 000 грн. Вказує на м`якість призначеного покарання з огляду на відсутність щирості каяття в обвинуваченої. Апелянт переконана в необґрунтованості судового рішення щодо часткового задоволення її вимог про відшкодування моральної шкоди.
Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої та доведеність її винуватості, вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що судом безпідставно не застосовано обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, та не визначено початок іспитового строку.
Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілу на підтримку апеляційних скарг, обвинувачену, яка поклалась на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.
При обранні покарання ОСОБА_7 суд вірно та відповідно до вимог закону врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного нею кримінального правопорушення та його тяжкість, конкретні обставини справи, особу винної, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обране обвинуваченій покарання в межах санкції ст. 286 ч. 1 КК України, відповідає вчиненому та даним про особу ОСОБА_7 і є необхідним та достатнім для попередження нових злочинів.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не знаходить даних, які б вказували на порушення судом вимог ст. 65 КК України при врахуванні обставин при призначенні покарання, тому посилання потерпілої ОСОБА_8 на м`якість призначеного покарання не можна визнати обґрунтованими.
Доводи потерпілої ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості є непереконливими. Потерпілою не доведено, що покарання призначене судом є недостатнім, та не досягне мети кримінального покарання.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_7 покарання занадто м`яким.
Щодо вимоги потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 120 000 грн суд вважає її необґрунтованою.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що потерпілій були спричинені моральні страждання перенесені під час ДТП. Судом першої інстанції встановлено, що порушення правил безпеки руху обвинуваченою заподіяло потерпілій моральні страждання, її цивільний позов задоволено частково та стягнуто 30 000 грн.
Апеляційний суд вважає, що заявлені потерпілою вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. оцінені нею суб`єктивно і є завищеними. А тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим доводи прокурора щодо неправильного застосування матеріального закону судом першої інстанції є слушними.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Відповідно до ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У ч.ч. 2, 3 цієї статті передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Тобто, з аналізу вищевказаних вимог кримінального закону вбачається, що положення, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, є імперативною нормою у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України вважається неправильним застосуванням матеріального закону.
Таким чином, при звільненні від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України на обвинуваченого в обов`язковому порядку мають бути покладені обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Однак, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 та звільняючи обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд першої інстанції не поклав на неї обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, що є обов`язковим у разі такого звільнення, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.
Крім того, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком суд першої інстанції не визначив початок іспитового строку, на який обвинувачену звільнено, що суперечить вимогам ст. 374 КПК України та впливає на правильність судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Мазура задовольнити.
Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 02.08.2022 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, та зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку ОСОБА_7 обчислювати з 02.08.2022 з моменту проголошення вироку.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4