Справа № 214/4341/22
1-кс/214/822/22
У Х В А Л А
Іменем України
01 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката, - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі капітан ДБР ОСОБА_6 , розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000101 від 30.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, стосовно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого вищу освіту, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, командира 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , молодшого лейтенанта, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старший слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, строком на 60 днів з визначенням розміру застави у вигляді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив наступне. Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 за № 5, військовослужбовця військової служби за мобілізацією молодшого лейтенанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в України.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу у зазначеній посаді, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 58, 59 Статуту, молодший лейтенант ОСОБА_4 зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 119, 120 Статуту, командир 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_4 особисто відповідає перед державою за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу довіреного йому підрозділу, за бойову готовність взводу та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, а також зобов`язаний встановлювати у підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); знати тактику дій взводу в різних видах бою, управляти взводом (групою, баштою) під час виконання бойових завдань; постійно вдосконалювати свої фахові й методичні навички, подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку.

Командир взводу підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу взводу.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, молодший лейтенант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 29 серпня 2022 року, близько 21 години 00 хвилин, у приміщенні командно-спостережного пункту військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 командиром військової частини НОМЕР_2 молодшому лейтенанту ОСОБА_4 доведено письмовий наказ начальника, а саме бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 27.08.2022 №1456 щодо зайняття визначеного рубіжу перехрестя дороги і лісосмуги та заміни підрозділів військової частини НОМЕР_2 на даному рубежі, яке необхідно було виконати 30 серпня 2022 року.

В подальшому, 29 серпня 2022 року, близько 21 години 00 хвилин, командиром 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 , на виконання наказу начальника - бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 27.08.2022 за № 1456, молодшому лейтенанту ОСОБА_8 віддано усний наказ висунутись із населеного пункту Нововоронцовка в район опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для зайняття визначеного рубіжу перехрестя дороги і лісосмуги, а також заміни підрозділів військової частини НОМЕР_2 на даному рубежі.

Отримавши вказаний наказ, молодший лейтенант ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, з мотивів боягузтва, відкрито відмовився виконати накази начальника, а саме: усний наказ командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_9 , командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 та бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №1456 від 27.08.2022 щодо зайняття визначеного рубіжу перехрестя дороги і лісосмуги та заміни підрозділів військової частини НОМЕР_2 на даному рубежі, про що відкрито заявив своєму безпосередньому начальнику капітану ОСОБА_7 та командиру військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_9 , та не виконав ці накази, хоча об`єктивно повинен був і міг їх виконати.

При цьому, внаслідок відмови виконати наказ начальника та бойове завдання, та їх невиконання, особовий склад 2 стрілецького взводу виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії рф без участі командира взводу, тобто молодшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Таким чином, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_4 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину), повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:
¦показаннями свідка ОСОБА_10 від 30.08.2022;

¦показаннями свідка ОСОБА_7 від 30.08.2022;

¦показаннями свідка ОСОБА_11 від 30.08.2022;

¦іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження сторона обвинувачення приходить до висновку щодо наявності наступних ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_4 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Про вказані наміри ОСОБА_4 , вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх грубе порушення, вчинивши військовий злочин, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Підтвердженням наявного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те що підозрюваний, під час дії на території України воєнного стану в Україні, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати на місцевість, що перебуває на території громади яка перебуває в тимчасовій окупації, відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані) станом на 27 квітня 2022 року, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності. Зазначені обставини свідчать про необхідність його ізоляції, задля припинення можливості переховуватися від суду і слідства та перешкоджати виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Слідчий вважає що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі підлеглими військовослужбовцями, які визнані свідками у справі або іншими підозрюваними, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі».

Прокурор підтримав клопотання слідчого та просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , посилаючись на обставини, зазначені в клопотанні слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та підтримав позицію свого підзахисного.

Дослідивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, з огляду на підстави, якими обґрунтовується доцільність застосування запобіжного заходу підозрюваному, слідчий суддя вважає що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставини, викладені в клопотанні та матеріалах, наданих слідчим поза розумним сумнівом доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, та свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5-ти до 10-ти років позбавлення волі, вчинений військовослужбовцем в період військового стану. ОСОБА_4 будучи офіцером Збройних Сил України мобілізованим в період військового стану своїми умисними діями не виконує устави та ганьбить Збройні Сили України, деморалізує підлеглих військвослужбовців, невиконанням наказів командирів сприяє російській агресії проти держави України, погіршує обороноздатність держави, створює дезорганізацію бойовими підрозділами під час виконання бойових завдань на передовій лінії фронту, сприяє вбивству агресором збройними формуваннями РФ як колег(побратимів) воїнів так і мирного населення України (жінок, дітей, іншого беззахисного населення), ганьбить честь офіцера ВФ України. Крім того з метою ухилення від слідства та суду останній перебуваючи на волі може перейти лінію фронту та перейти на бік агресора військових формувань окупаційних військ Російської Федерації так як немає моральних принципів має низьку військову та патріотичну свідомість тобто є особою з низькими моральними якостями та вчинками.

За наведеного наявність на утриманні однієї малолітньої дитини постійного місця проживання не може бути стримуючим фактором ля виконання процесуальних обов`язків підозрюваного, обвинуваченого чи припиненню злочинної діяльності.

Отже, слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні слідчим та прокурором доведено наявність зазначених вище ризиків, визначених передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання слідчого, який довів, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя також враховує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч.2 ст.197 КПК України строк тримання підозрюваного під вартою під час досудового розслідування не може перевищувати 60 днів та обчислюється з моменту пред`явлення підозри.

З огляду на те, що підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 30.08.2022, то строк досудового розслідування по зазначеному провадженню закінчується 30.10.2022, що унеможливлює застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком саме на 60 днів, який перевищує межі строку досудового розслідування станом на момент розгляду клопотання 01.09.2022 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

З урахуванням викладеного, тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, слідчий суддя вважає, що розмір застави в встановлених межах (для тяжкого злочину) не забезпечить виконання покладених обов`язків підозрюваним для вважаючи що такий розмір застави, при її застосуванні, буде достатньою гарантією виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та вважає за необхідне з урахуванням того що у суду відсутні данні щодо доходів підозрюваного призначити розмір застави у 45 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб.

В свою чергу, обґрунтування захисника та підозрюваного про наявність підстав для обрання останньому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі у вигляді домашнього арешту, не знайшли свого підтвердження, як наслідок, відсутні підстави для спростування тверджень наведених слідчим та прокурором і встановлених слідчим суддею.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 182-184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) календарних днів, на час досудового розслідування тобто до 29.10.2022 року включно.

У порядку ч.5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України визначити розмір застави ОСОБА_4 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 111645 грн. 00 коп.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі міста проживання підозрюваногоАДРЕСА_1 без дозволу прокурора, слідчого або суду.

3) не спілкуватись зі свідками, потерпілими в кримінальному провадженні.
У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль виконання ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали негайно вручити учасникам процесу.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваному який перебуває під вартою у той же стирок з моменту вручення йому копії ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено 01.09.2022 року о 16.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1