У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000252, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Ухвалено цивільний позов потерпілої задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , у відшкодування майнової шкоди 2 723,08 грн., моральної шкоди 6 000 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким відмовити ОСОБА_7 в розгляді її цивільного позову в кримінальному провадженні, роз`яснивши потерпілій її право звернутись з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На думку апелянта, суд першої інстанції не повинен був приймати цивільний позов до розгляду, оскільки він за формою та змістом не відповідає вимогам ст. 128 КПК України та ст. ст. 175-177 ЦПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що оскільки він не визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України, то стягнення на користь ОСОБА_7 1 400 грн., у відшкодування пошкодженої сукні, є безпідставним та свідчить про вихід за межі пред`явленого обвинувачення. Втім, як і стягнення 1 200 грн., у відшкодування вартості комп`ютерної томографії та 93,08 грн. - за проїзд до м. Первомайська, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 не було розладу здоров`я.
Окрім наведеного, апелянт вважає, що, з урахуванням обставин конфлікту, зокрема перебування потерпілої у стані алкогольного сп`яніння та провокування конфлікту між ними, наслідки якого незначні і не потягли розладу здоров`я, стягнення 6 000 грн., у відшкодування моральної шкоди, є необґрунтовано завищеним.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

25.08.2021 р. близько 01.40 год., ОСОБА_5 , який знаходився на алеї неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптових неприязних відносин вчинив конфлікт із ОСОБА_7 . В ході конфлікту у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 наніс один удар в ліву сторону обличчя ОСОБА_7 , після чого схопив останню за волосся, правим коліном наніс їй один удар в обличчя, кулаком лівої руки близько трьох ударів в обличчя, чим спричинив ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на верхньому повіці лівого ока, в ділянці лоба зліва, в скроневій ділянці справа, на слизовій оболонці верхньої губи, більше з права, за лівою вушною раковиною та садно в надбрівній ділянці зліва.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

З приводу доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 не відповідає положенням ст. 128 КПК України та ст. ст. 175-177 ЦПК України, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Частиною 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Дослідивши подану потерпілою ОСОБА_7 позовну заяву, апеляційним судом встановлено, що вона відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки у ній зазначено суд, до якого подаються позовні заяви, сторони, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначені докази, що підтверджують вказані обставини.
Недоліки позовної заяви потерпілої ОСОБА_7 , зазначені обвинуваченим ОСОБА_5 , є несуттєвими та не впливають на можливість її розгляду судом першої інстанції, а відтак, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для залишення цивільного позову без розгляду.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову, то апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р., якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що до початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, відповідно якому, остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 7 209,86 грн., яка складається із витрат на ліки та лікарські засоби в сумі 2 310,86 грн., розбитої колонки вартістю 3 499 грн. та розірваної сукні вартістю 1 400 грн.
На підтвердження заподіяння їй шкоди потерпілою надано копію медичної документації, за результатами консультації невропатолога, відповідно якій, пацієнту ОСОБА_7 встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку з гіпертензивно-лікворним церебростенічним синдромом та рекомендовано, серед іншого, комп`ютерне томографічне обстеження головного мозку, а також долучено квитанції на підтвердження про понесені витрати під час лікування та фотозображення зіпсованих речей і їх вартості.
З вироку суду встановлено, що потерпілій ОСОБА_7 заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на верхньому повіці лівого ока, в ділянці лоба зліва, в скроневій ділянці справа, на слизовій оболонці верхньої губи, більше з права, за лівою вушною раковиною та садно в надбрівній ділянці зліва, які мають причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_5 та погіршенням стану здоров`я потерпілої.
Водночас, вирішуючи цивільний позов суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що потерпілою не надано належних доказів на підтвердження придбання ліків, оскільки надані скріншоти із інтернет-аптек не підтверджують придбання ліків, а пошкодження колонки не підтверджене жодними доказами.
За наведеного, цивільний позов потерпілої задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 1 400 грн. у відшкодування пошкодженої сукні, 1 200 грн. у відшкодування вартості комп`ютерної томографії та 93,08 грн. за проїзд, а всього на загальну суму 2 723,08 грн. із чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого майнової шкоди у визначеному розмірі ґрунтується на вимогах закону та досліджених у справі доказах.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого стосовно невідповідності розміру моральної шкоди понесеним моральним стражданням, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає, окрім іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оцінено в 50 000 грн. Такий розмір обґрунтований тим, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона була вимушена звертатись до лікарні з метою проходження лікування та реабілітації, а після перенесеного стресу у неї з`явився страх можливого нападу.
Оцінивши вказані обставини та матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов беззаперечного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною та враховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, характеру та обсягу фізичних страждань потерпілої, яка зазнала тілесних ушкоджень, характеру вимушених змін у її повсякденному житті, визначив, що моральна шкода, заподіяна потерпілій підлягає відшкодуванню у розмірі 6 000 грн.
За такого, цивільний позов, у частині відшкодування моральної шкоди, вирішено правильно, оскільки сума, призначена до стягнення, відповідає ступеню моральних страждань потерпілої ОСОБА_7 , яка внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження, які призвели до змін в способі життя потерпілої, із чим погоджується апеляційний суд.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не навів.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни чи скасування, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3