Справа № 359/109/22
Провадження №1-в/359/50/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 та представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України (іспитовий строк скасовано ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.05.2018 року), до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :
10.01.2022 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У поданому клопотанні ОСОБА_4 зазначив, що він має право на дострокове звільнення з ДУ «Бориспільська виправна колонія №119». Засуджений за час перебування в колонії працював, має заохочення, стягнення, посередню характеристику. Тому зважаючи на те, що він став на шлях виправлення, просив таке клопотання задовольнити.

В судовому засіданні засуджений подане клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого, зважаючи на те, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення, оскільки має нестабільну поведінку, має непогашені стягнення та незначну кількість заохочень.

Представник колонії підтримав думку прокурора.

Суд, заслухавши засудженого, думку прокурора та представника колонії, ознайомившись з матеріалами клопотання з додатками та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_4 засуджено за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з іспитовим строком на два роки Згідно ухвали цього ж суду від 28.05.2018 року іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 скасовано та останнього направлено для відбування призначеного покарання реально.

Початок строку відбування покарання 20.06.2019 року, кінець строку 20.06.2022 року.
Минулі судимості: 29.08.2011 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт, та 21.05.2012 року цим же судом за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік.

Згідно матеріалів особової справи та характеристики на засудженого від 17.02.2022 року, ОСОБА_4 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 21.06.2019 року. Під час знаходження в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався. 28.08.2019 року прибув до ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» для подальшого відбування покарання. За час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, стягнень заохочень не має. Проходив лікування в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85), не працевлаштований в установі. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, але робить це з метою отримати поблажливість. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті і порядку, однак не завжди має охайній зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом норм вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі, але робить це під контролем. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Відповідно до ст. 110 Кримінально-виконавчого кодекс України не підтримує зв`язки з рідними, соціальні зв`язки відсутні.

25.06.2020 року засуджений розглядався на комісії установи щодо можливості застосування норм ст. 101 КВК України, а саме: переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення. 24.12.2020 року засуджений розглядався на комісії установи щодо можливості застосування норм ст. 82 КК України, а саме: заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, але за рішенням комісії установі засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. Також згідно рішення комісії установи від 24.06.2021 року ОСОБА_4 відмовлено в умовно-достроковому звільненні у зв`язку з тим, що останній не довів своє виправлення. При повторній комісії 17.02.2022 року рішення не змінилось, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання з 20.06.2019 року, кінець строку 20.06.2022 року. Суд приходить до висновку, що з врахуванням особи засудженого та його характеризуючих даних підстав для застосування відносно нього положень ст. 81 КК України, станом на 18.02.2022 року відсутні.
З огляду на це, суд вважає, що підстави для задоволення даного клопотання відсутні.

Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України, ст. 158 КВК України, та керуючись ст. 376, 536-539 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.09.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України (іспитовий строк скасовано ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.05.2018 року), до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1