Житомирський апеляційний суд
Справа №272/935/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.6 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою

захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 26.06.2022р.

в с т а н о в и л а:

На розгляді Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , оскільки на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. Застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 26.06.2022р.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки дані про те, що з`явились якісь нові обставини, що свідчать про можливість зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому прийшов до висновку, що обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою ще на 60 днів, не вбачаючи підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як просила сторона захисту.

На вказане рішення захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави.

Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконна та постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України,

Зазначив, що обвинувачений не зможе впливати на потерпілу та свідків, оскільки потерпіла разом з матір`ю, яка є свідком, виїхали закордон, а тому вказаний ризик відсутній.

Також безпідставними є посилання прокурора в своєму клопотанні та в оскаржуваній ухвалі суду на те, що обвинувачений не має постійного місця роботи та ступінь його соціальних зв`язків не є таким, який утримував би його за місцем реєстрації.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 є рядовим запасу, має військову спеціальність та має бажання виконувати свій конституційний обов`язок з захисту України у складі Збройних Сил України. Крім того, в зв`язку з загальною мобілізацією ОСОБА_8 надійшло три повістки про виклик до військкомату.

Враховуючи ситуацію, що існує в країні та бажання обвинуваченого ОСОБА_8 виконувати свій конституційний обов`язок з захисту України у складі Збройних Сил України слід застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному її розмірі.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Крім того обвинувачений ОСОБА_8 обізнаний про час, день та місце розгляду апеляційної скарги та не заперечував щодо розгляду у його відсутність. Обвинувачений ОСОБА_8 підтримує вимоги та доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28.04.2022 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні як прокурора, так обвинуваченого доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, захисника обвинуваченого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Фактичні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.152 та ч.6 ст.152 КК України, за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Зокрема, обґрунтовано послався, на те, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні враховуючи, що розгляд кримінального провадження було розпочато, але не закінчено.

Крім того, судом враховано також характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, є неодруженим та обґрунтовано прийшов до висновку, що ступінь його соціальних зв`язків не є таким, який утримував би його за місцем реєстрації. З чим погоджується й колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений не зможе впливати на потерпілу та свідків, оскільки потерпіла разом з матір`ю, яка є свідком, виїхали закордон, апеляційний суд визнає їх безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що не дивлячись на ту обставину що потерпіла та її мати, яка є свідком, виїхали закордон, не виключається можливість незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу через близьких рідних, що залишилися проживати на території Бердичівського району та безпосередньо на саму потерпілу у разі її повернення.

Суд, розглядаючи заявлені клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, характер вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, його тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Посилання захисника, як на підставу зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному її розмірі для виконання конституційного обов`язку з захисту України у складі Збройних Сил України, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу та застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить захисник.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, підстав для зміни запобіжного заходу апеляційний суд на даний час не вбачає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2022 року про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 26.06.2022р. залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: