Справа № 303/3225/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/925/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2020.

Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, відповідно до ст.89 КК України не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 14.05.2020.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі за проведення судової пожежно-технічної експертизи в сумі 1307,60 грн.
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29.09. 2018 близько 09 год. 20 хв. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на умисне пошкодження чужого нерухомого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій у вигляді пошкодження чужого майна та бажаючи їх настання, прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де проживає його колишня співмешканка громадянка ОСОБА_9 разом зі своєю донькою ОСОБА_10 . Маючи намір потрапити в приміщення прибудованої до будинку літньої кухні ОСОБА_7 , почав наносити удари ногами по дерев`яних вхідних дверях. З метою недопущення пошкодження майна ОСОБА_9 відчинила вхідні двері, після чого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, зайшов до приміщення кухні, де розлив на дерев`яній підлозі та дерев`яному кухонному столі заздалегідь приготовлені нафтопродукти та здійснив підпал, в результаті чого було пошкоджено майно.
Згідно висновку пожежно-технічної експертизи існувало два незалежні осередки, а саме в нижній частині на підлозі при вході в кухню та верхній частині на поверхні кухонної меблі. Причиною виникнення пожежі є занесення стороннього джерела запалювання (сірник, запальничка, свічки) на горючу рідину (нафтопродукти, газ, бензин, дизельне паливо) нанесену на горючі матеріали. Згідно висновку експерта вартість
-2-

відновлювальних робіт будинку АДРЕСА_2 становить 40370,00 грн. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вище вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, кваліфікувати його дії за ч.1 ст.194 КК України, призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі та застосувати до нього положення ст.75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.194 КК України, оскільки відсутня така кваліфікуюча обставина, як повторність, оскільки його дії мали продовжуваний характер. У зв`язку з чим вважає, що йому слід призначити покарання у відповідності до санкції ч.1 ст.194 КК України та застосувати положення ст.75 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності захисника, потерпілої, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує заяву потерпілої про розгляд апеляційної скарги у її відсутності, а також те, що обвинувачений добровільно відмовився від захисника адвоката ОСОБА_11 , та не бажав, щоб останній брав участь у розгляді його апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, промову прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
-3-

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, висновки експертиз.
З цих підстав колегія суддів вважає встановленим вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду, оскільки такі обвинуваченим в апеляційній скарзі та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, доводи обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій за ч.2 ст.194 КК України, оскільки на його думку, відсутня обов`язкова для вказаного злочину кваліфікуюча ознака, повторність, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Юридичний аналіз ч.1 ст.194 КК України свідчить про те, що законодавець вказав на дві ознаки об`єктивної сторони складу злочину: суспільно небезпечне діяння («знищення або пошкодження чужого майна») та суспільно небезпечні наслідки («шкода у великих розмірах»). За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину, передбачений ч.1 ст.194 КК України, є матеріальним, оскільки передбачає наслідки як обов`язковий елемент його об`єктивної сторони (причинний зв`язок між діяннями та наслідками).
Водночас ч.2 ст.194 КК України передбачає відповідальність за «те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки». Кваліфікований склад, передбачений ч.2 ст.194 КК України, містить кілька альтернативних (окремих) кваліфікуючих ознак: 1) вчинення шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом, або 2) заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах, або 3) спричинення загибелі людей чи інших тяжких наслідків. При цьому обґрунтовано кожній із них надано самостійне значення.
При диференціації кримінальної відповідальності за умисне знищення або пошкодження чужого майна у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом обов`язковою характеристикою є не повторність, а, в даному випадку, «загально небезпечний спосіб знищення або пошкодження».
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив докази сторони обвинувачення, заперечення проти них сторони захисту, безпосередньо й повно дослідив надані докази, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини в інкримінованому обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальному правопорушенні.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Окрім того, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

-4-

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України, у межах санкції ч.2 ст.194 цього Кодексу, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують його особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, зокрема те, що він характеризується посередньо, на обліку у фтизіатра, психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до досудової доповіді, складеної Мукачівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області його виправлення без позбавлення або обмеження волі неможливе, може становити небезпеку для суспільства, а також відсутність як обставин, що пом`якшують, так і обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, і належним чином вмотивував у цій частині своє рішення.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, апеляційний суд такі відхиляє з таких підстав.
Відповідно до приписів ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження, і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою».

При прийнятті рішення колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення різного виду кримінальних правопорушень, що свідчить про його відверте небажання ставати на шлях виправлення.

Вказане у своїй сукупності давало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції його від суспільства, а покарання необхідно призначити у виді позбавлення волі, в межах санкції статті.

-5-

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст.50,65 КК України та призначено покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку дотримався вимог Закону про кримінальну відповідальність, призначене ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, апеляційний суд не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміни вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.
На інші доводи, які б давали підстави для зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і жодних доказів у підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів стороною захисту та обвинуваченим не надано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок, відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що обвинуваченим та його захисником не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07 2020 щодо ОСОБА_12 , - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: