Справа № 201/2648/22
Провадження № 1-кс/201/791/2022
УХВАЛА
Іменем України

27 травня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання заявника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20 в межах кримінального провадження № 0002658,

ВСТАНОВИВ:

Заявник (власник нерухомого майна) ОСОБА_5 через свого представника адвоката ОСОБА_3 (діє на підставі ордеру від 09.03.2021р.) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про скасування арешту майна, обґрунтовуючи таким.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017р. по справі № 201/13172/17 накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20 в межах кримінального провадження № 0002658, розпочатого 05.08.2017р. за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України повторно накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості.

Вважав, що арешт накладений необґрунтовано, оскільки санкція ч. 3 ст. 190 КК України не передбачає спеціальної конфіскації нерухомого майна, квартира не є доказом злочину, не визнавалася слідчим речовим доказом у кримінальному провадженні. Жодна із ознак, передбачена ст.ст. 98, ч. 4 ст. 170, ч. 1 ст. 96-2 КПК України не притаманна арештованому майну. У кримінальному провадженні не проведено жодних слідчих дій з квартирою. Жодним особам не повідомлено про підзору протягом п`яти років, а наявність арешту грубо порушує права власника на володіння, користування і розпорядження майном.

На підставі викладеного, просив скасувати арешт, накладений на майно шляхом заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, яка належить ОСОБА_5 , накладений ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017р. по справі № 201/13172/17 та від 17.01.2020 року по справі № 201/337/20.

Під час розгляду справи, у зв`язку із тим, що було з`ясовано із матеріалів кримінального провадження, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017р. по справі № 201/13172/17 скасований ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2018р. у справі № 201/8548/18, представник власника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні не підтримав вимоги скарги про скасування вказаного арешту, про що надав відповідну заяву. Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20.

Представника потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру від 03.09.2021р.) в судовому засідання заперечував проти скасування арешту, надав письмові заперечення, у яких вказав, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.11.2013р. реєстраційною службою Дніпропетровського МУЮ, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2013р.

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 від голови ОСББ дізналася про те, що у квартирі демонтовані замки, невідомі особи мали документи на право власності на квартиру.

У квітні невідома особа, яка назвалася ОСОБА_6 , на підставі підроблених документів звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р. по справі № 201 /6047/16-ц позов задоволено, визнано за ОСОБА_6 право власності на спірну квартиру.

Рішенням Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 21.12.2016р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2017р., вищевказане рішення переглянуте за нововиявленими обставинами, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р. по справі № 201/6047/16-ц (провадження 2/201/1891/2016) скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності відмовлено.

Під час розгляду указаної справи установлено, що відповідно до листа Новокодацького РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11.01.2017р. № 1216/189, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.04.2005р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровські області на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не ОСОБА_6 .

Тобто, подання позову від імені ОСОБА_6 був одним із етапів реалізації умислу на заволодіння вказаною квартирою.

На виконання вимоги слідчого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_9 надано копії документів, на підставі яких 30.05.2016р. було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_10 і особою за довіреністю від 01.03.2016р., посвідченою приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11 , що видана ОСОБА_6 ОСОБА_12 .

У матеріалах нотаріальної справи наявна копія паспорта ОСОБА_12 , серії НОМЕР_2 , виданого Васильківським РВ УМВСУ в Дніпропетровській області. На запит слідчого Васильківським районним сектором ДМС Дніпропетровської області повідомлено, що цей паспорт був виданий Васильківським РВ ГУДМС в Дніпропетровській області громадянину ОСОБА_12 , паспорт втрачений і вважається недійсним. У зв`язку з чим ОСОБА_12 був виданий інший паспорт.

На запит слідчого до надано копію вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018р. у кримінальній справі № 201/1807/18 (кримінальне провадження № 000018), з якого видно, що за допомогою підробленого паспорта НОМЕР_2 і довіреності було без волі власника відчужено іншу квартиру, матеріали кримінального провадження відносно Особа 1 та Особа 2 виділено у окреме провадження.

Після державної реєстрації права власності на квартиру за невідомою особою, яка назвалася ОСОБА_6 та надала підроблені документи, 30.05.2016р. особою за довіреністю ОСОБА_12 укладено договір купівлі- продажу квартири із особою, яка через декілька днів після реєстрації права власності за собою вступила до складу учасників ТОВ «Сільгосптандем» і внесла квартиру як внесок до статутного фонду ТОВ «Сільгосптандем». У подальшому директором ТОВ «Сільгосптандем» ОСОБА_13 подано документи для державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Сільгосптандем». Постановою Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016р. ТОВ «Сільгосптандем» визнано банкрутом. 28.10.2016р. проведені торги з реалізації майна банкрута ТОВ «Сільгосптандем», на яких ОСОБА_5 придбав квартиру, яка вибула із законного володіння потерпілої.

Спірна квартира є об`єктом кримінально-протиправних дій, що заперечує доводи заявника щодо відсутності підстав для накладення арешту на квартиру, оскільки квартира є об`єктом кримінально протиправних дій. Заборона відчуження майна - арешт квартири є необхідним єдиним адекватним заходом забезпечення кримінального провадження. Той факт, що заявнику не повідомлено про підозру і що санкцією статті не передбачено спеціальну конфіскацію, жодним чином не впливає на обґрунтованість арешту.

У кримінальному провадженні проводяться слідчі дії. Можлива причетність заявника до вчинення кримінального правопорушення, який придбав квартиру вартістю 5 469 013 грн. з торгів, де був єдиним учасником, за 1 638 248,52 грн.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного м. Дніпропетровська від 11.08.2021р. надано слідчим дозвіл на тимчасовий доступ до реєстраційної справи ТОВ «Сільгосптандем». Проте, ухвала не виконана, як і ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021р. про на тимчасовий доступ до копій документів (інформації), які зберігаються у Міністерстві юстиції України.

Наразі, через значний обсяг обставин, які необхідно встановити, складність злочину та військову агресію рф, яка привела до необхідності залучення співробітників правоохоронних органів до заходів з оборони країни та першочерговість справ пов`язаних з обороноздатністю, неможливе своєчасне проведення досудового розслідування.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні клопотання про зняття арешту.

Слідчий СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Надав для дослідження матеріали кримінального провадження № 0002658.

Неявка слідчого не перешкоджає розгляду клопотання, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Встановлено, що 21.07.2017р. ОСОБА_6 звернулася до Соборного ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке було внесене до ЄРДР 05.08.2017р. за № 0002658 за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України за результатами розгляду скарги представника ОСОБА_6 про зобов`язання уповноваженої особи Соборного ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області внести відомості до ЄРДР (ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2017р. по справі № 201/10728/17).

Згідно обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.11.2013р. реєстраційною службою Дніпропетровського МУЮ, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2013р.

У квітні невідома особа, яка назвалася ОСОБА_6 , на підставі підроблених документів звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р. по справі № 201 /6047/16-ц позов задоволено, визнано за ОСОБА_6 право власності на вказану квартиру.

Рішенням Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 21.12.2016р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2017р., рішення за результатом перегляду за нововиявленими обставинами скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності відмовлено.

Під час розгляду указаної справи установлено, що особа, яка зверталася до суду не була ОСОБА_6 , а паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.04.2005р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровські області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданих приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_9 на вимогу слідчого від 08.08.2018р. матеріалів нотаріальної справи встановлено, що 30.05.2016р. укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , зареєстрованого в реєстрі за №568. Договір укладений між ОСОБА_10 і особою за довіреністю від 01.03.2016р., посвідченою приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11 , р.н. № 200, виданою ОСОБА_12 на вчинення дії щодо квартири від імені ОСОБА_6 . У матеріалах нотаріальної справи є копія паспорта ОСОБА_12 , серії НОМЕР_2 , виданого Васильківським РВ УМВСУ в Дніпропетровській області. На запит слідчого від 14.12.2018р. Васильківським районним сектором ДМС Дніпропетровської області повідомлено (відповідь № 1242/27 від 09.01.2019р.), що паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Васильківським РВ ГУДМС в Дніпропетровській області громадянину ОСОБА_12 , є втраченим та вважається недійсним. У зв`язку з чим ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 видано інший паспорт.

Через декілька днів після укладення договору купівлі-продажу квартири і реєстрації права власності ОСОБА_10 вступила до складу учасників ТОВ «Сільгосптандем» і внесла квартиру як внесок до статутного фонду ТОВ «Сільгосптандем». У подальшому директор ТОВ «Сільгосптандем» ОСОБА_13 подала документи для державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Сільгосптандем».

Постановою Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016р. ТОВ «Сільгосптандем» визнано банкрутом.

28.10.2016р. проведені торги з реалізації майна банкрута ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких ОСОБА_5 придбав вказану квартиру.

28.10.2016р. Педре ОСОБА_14 видано свідоцтво про право власності на квартиру і 28.10.2016р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на квартиру.

У вересні 2017 року слідчий звернувся із клопотанням про арешт указаної квартири.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017р. по справі № 201/13172/17 накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості.

Разом із тим, за заявою власника майна - ОСОБА_5 , ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2018р. у справі № 201/8548/18, вказаний арешт був скасований.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20 повторно накладено арешт на цю ж квартиру у вигляді заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості. Зобов`язано відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт/заборону відчуження на об`єкту житлової нерухомості АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить ОСОБА_5 .

Як видно із указаної ухвали слідчого судді, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , 21.04.2000р. придбала квартири АДРЕСА_4 , які після переобладнання були об`єднані в квартиру АДРЕСА_5 , на яку їй 14.11.2013р. видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.11.2013р.

ОСОБА_6 є громадянкою Російської Федерації, з 07.03.2007р. постійно проживає за адресою: АДРЕСА_6 . У квартирі проживала коли приїжджала до України.

04.11.2016р. ОСОБА_6 стало відомо, що до її квартири намагаються потрапити незнайомі їй люди.

15.11.2016р. представник ОСОБА_6 , ознайомившись у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська з матеріалами справи № 201/6047/16-ц, дізнався про те, що 26.04.2016р. невідома особа, яка назвалася ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на квартиру.

Рішенням судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_15 від 13.05.2016р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволено, визнано за ОСОБА_16 (ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) право власності на квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2016р. переглянуте за нововиявленими обставинами, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р. по цивільній справі № 201/6047/16-ц (провадження 2/201/1891/2016) скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2017р. зазначене рішення залишено без змін.

В матеріалах справи № 201/6047/16-ц міститься лист Новокодацького РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11.01.2017р. № 1216/189, отриманий на запит судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_17 № 201/15400/16ц від 26.12.2016р., в якому зазначено, що згідно журналу видачі паспортів громадянина України (форма - 2) значиться паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.04.2005р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровські області на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.11.2016р. ОСОБА_6 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи його наступним:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. по справі № 201/15400/16-ц позовні вимоги ОСОБА_6 до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржи, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 (треті особи - приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_20 , приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_9 ) про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним протоколу загальних зборів № 7 від 15.06.2016р., визнання недійсними публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 30.05.2016р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 за реєстровим № 568.

При розгляді справи встановлено, що проміжним власником квартири, яка вибула з законного володіння позивачки, є ОСОБА_10 . На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р. № 201/6047/16-ц, 30.05.2016р. був укладений договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_10 та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 , за реєстровим номером 568. Після вчинення даної угоди ОСОБА_10 вступила до складу учасників TOB «Сільгосптандем», в якості внеску до статутного капіталу внесла придбану квартиру, яка є предметом позову.

15.06.2016р. проведені загальні збори учасників TOB «Сільгосптандем», на яких було розглянуто питання про збільшення статутного капіталу товариства та про включення до складу учасників ОСОБА_10 .

Постановою Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016р. про визнання TOB «Сільгосптандем» банкрутом. Зазначено, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Сільгосптандем» № 5 від 06.05.2016р. у зв`язку з незадовільним фінансовим станом вирішено припинити діяльність Товариства шляхом його ліквідації, створено ліквідаційну комісію.

Отже, до моменту придбання квартири, TOB «Сільгосптандем» перебувало в статусі ліквідації, і після того, як ОСОБА_10 придбала спірну квартиру та увійшла до складу засновників товариства (відповідно до Протоколу № 7 від 15.06.2016р., це підприємство з 17.06.2016р. знову набуло статусу «в стані припинення»).

23.08.2016р. до Господарського суду Запорізької області звернувся голова ліквідаційної комісії ТОВ «Сільгосптандем» із заявою про порушення справи про банкрутство, 25.08.2016р. Господарським судом Запорізької області було відкрито провадження.

05.09.2016р. Господарським судом Запорізької області TOB «Сільгосптандем» було визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура.

Відповідно до Протоколу № 7 Загальних зборів учасників TOB «Сільгосптандем» від 15.06.2016р., рішення щодо прийому до складу учасників TOB «Сільгосптандем», квартира АДРЕСА_3 внесена до статутного фонду Товариство, рішення прийнято ОСОБА_13 .

09.11.2016р. у присутності голови правління ОСМД «Мрія» ОСОБА_21 складено Опис речей та обладнання (меблів), що знаходяться у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до доданих до цієї Заяви сканкопій документів, що підтверджують придбання ОСОБА_6 речей та обладнання (меблів), що знаходяться у квартирі АДРЕСА_3 , їх вартість складає 48 149грн., 96 871долл.США та 34 622 євро, що за офіційним курсом НБУ на 18.07.2017р., складає: 48 149грн. + 96 871долл.США 25,964818 + 34 622 евро 29,760874 = 3 593 767,86грн.

Як стало відомо, ОСОБА_5 (останній у ланцюгу власників квартири) мав доступ до квартири АДРЕСА_2 , міг протиправно привласнити та розпорядитись речами та обладнанням, меблями, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_2 та належать на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва, виданого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_20 , 28.10.2016р. проведені торги з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_2 , яка вибула з законного володіння позивачки.

09.11.2016р. ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_19 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького МНО ОСОБА_22 за реєстровим номером № 3465, згідно до умов якого ОСОБА_5 в якості забезпечення зобов`язань за договором позики, укладеного з ОСОБА_19 в той же день, за умовами якого спірний об`єкт нерухомого майна був переданий в іпотеку ОСОБА_19 .

На момент подання до суду уточненої позовної заяви 06.02.2017р., рішення Жовтневого районного суду м Дніпропетровська від 13.05.2016р. (під головуванням судді ОСОБА_15 ) про визнання за ОСОБА_6 права власності, скасовано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/6047/16ц (провадження № 8/201/14/2016) від 21.12.2016р., у задоволені позовних вимог відмовлено.

Дане судове рішення законної сили не набрало.

На ухвалу про витребування доказів Новокодацьким РВ м. Дніпра ГУ ДМС у Дніпропетровській області надано відповідь, згідно якої паспорт серії НОМЕР_1 , на підставі якого укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , видано 19.04.2005р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Майже відразу після 07.11.2016р. - дата звернення ОСОБА_6 до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, 09.11.2016р. ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_19 договір іпотеки, за яким передав в іпотеку ОСОБА_19 квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як видно зі змісту ухвали слідчого судді, арешт накладений без виклику у судове засідання власника ОСОБА_5 . Відтак, останній має право звернутися д слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

З досліджених матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим виконані такі слідчі та процесуальні дії.

На запит слідчого приватним нотаріусом Дніпровського МНО ОСОБА_9 листом від 13.08.2018р. за № 105/01-16 надані документи нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 30.05.2016р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 .

На запит слідчого від 14.12.2018р. Васильківським районним сектором ДМС Дніпропетровської області надана відповідь № 1242/27 від 09.01.2019р. про те, що паспорт серії НОМЕР_2 виданий Васильківським РВ ГУДМС в Дніпропетровській області громадянину ОСОБА_12 є втраченим та вважається недійсним. У зв`язку з чим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 видано інший паспорт.

На запит слідчого надана відповідь Новокадацьким РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області листом від 27.12.2018р. № 9103 про те, що паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.04.2005р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У матеріалах кримінального провадження наявні постанови слідчого про задоволення клопотань представника потерпілої щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_19 , його родичів, про виклик і привід ОСОБА_18 . ОСОБА_18 направлені три повістки про виклик.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень України, слідчий звертався із клопотанням про привід, однак ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2020р. по справі № 201/6567/20 за заявою слідчого клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_23 про привід для допиту у якості свідка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у кримінальному провадженні №0002658 залишена без розгляду.

Постановою слідчого від 22.11.2019р. доручено встановити особу ОСОБА_12 , допитати останнього. У жовтні 2019 року отримано відомості щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12

18.01.2019р. допитано у якості свідка ОСОБА_19

22.10.2019р. допитано представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4

28.11.2019р. допитано у якості свідка голову ОСББ «Мрія» ОСОБА_21 .

У матеріалах кримінального провадження міститься протокол без дати допиту у якості свідка ОСОБА_12

03.02.2020р. допитано у якості свідка ОСОБА_19

05.02.2020р. відібрано у свідка зразки у голови ОСББ «Мрія» ОСОБА_24 та допитано її у якості свідка.

04.11.2020р. допитано у якості свідка ОСОБА_25 .

На запит слідчого ФДМУ листом від 14.07.2020р. надано відповідь щодо оцінювача ФОП ОСОБА_26 , якого рішенням екзаменаційної комісії ФДМУ позбавлено спеціалізації щодо оцінки нерухомих речей.

За клопотаннями представника потерпілого направлені запити слідчим у порядку ст. 93 КПК України до Міністерства юстиції України, Кременчуцького міського відділу реєстрації актів цивільного стану, Шевченківського районного у м. Полтаві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану, Новокадацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо ОСОБА_27 та її родичів. Направленні запити до ДМС України, щодо місця реєстрації оцінювача ФОП ОСОБА_28 .

На запит слідчого від Міністерства юстиції України 26.01.2021р. надійшов лист про неможливість надання інформації. Від Шевченківського районного у м. Полтаві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану 07.09.2020р. надійшов лист про неможливість надання інформації.

На запит слідчого листом від 07.07.2020р. (за клопотанням представника потерпілої) приватного нотаріуса Дніпровського МНО ОСОБА_29 надані документи, які були вдані на звернення ОСОБА_12 .

Слідчим у порядку ст. 93 КПК України у грудні 2019 року направлені запити до голови ОСББ «Мрія» ОСОБА_21 , до Дніпровського ВУВД ФСС у Дніпропетровській області. до ГУДПС у Дніпропетровській області щодо подання звітності ОСББ «Мрія».

Відповіді на запити не надано.

Прокурором 23.07.2021р. надані були вказівки: вирішити питання про повторний допит ОСОБА_12 , допит свідка ОСОБА_13 щодо обставин реєстрації ТОВ «Сільгосптандем». Також задоволено клопотання представника потерпілої поставною слідчого від 21.10.2021р. про допит ОСОБА_12 у якості свідка для чого звернутися до ДУ «Синельниківська виправна колонія № 94».

Однак указані вказівки прокурора не виконані, повторний допит ОСОБА_12 не було проведено.

Відомості щодо особи ОСОБА_10 (покупця квартири) і її місцезнаходження також не встановлені.

На виконання доручення слідчого від 09.11.2021р. щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_30 і ОСОБА_21 рапортом оперуповноваженого СКП ВП № 5 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області повідомлено, що ОСОБА_30 і ОСОБА_21 померли.

На запит слідчого отримано копію обвинувального вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018р. у кримінальній справі № 201/1807/18 стосовно обвинуваченого за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України ОСОБА_31 , який використав наданий Особа 1 паспорт на ім`я ОСОБА_12 серії НОМЕР_2 та довіреність на ОСОБА_12 з метою продажу квартири у м. Дніпрі.

З матеріалів кримінального провадження також установлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2019р. у справі № 201/13555/19 слідчому надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів нотаріальної справи приватного нотаріуса Дніпровського МНО ОСОБА_11 щодо видачі довіреності від ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_12 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2020р. у справі № 201/2387/20 слідчому надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів, які зберігаються у Соборному районному у м. Дніпрі відділі актів цивільного станову щодо відомостей про ОСОБА_32 .

Також за даними Єдиного державного реєстру судових рішень України ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021р. у справі № 201/7938/21 слідчому повторно надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів, які зберігаються у Соборному районному у м. Дніпрі відділі актів цивільного станову щодо відомостей про ОСОБА_32 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2021р. у справі № 201/2387/20 слідчому надано дозвіл на тимчасовий доступ до реєстраційної справи ТОВ «Сільгосптандем».

Жодна з указаних ухвал про тимчасовий доступ слідчим не реалізована, відповідні протоколи тимчасового доступу у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відтак, за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження слідчим суддею у встановлено, що протягом майже п`яти років у кримінальному провадженні не встановлено і не допитано жодну особу, яка могла бути причетна до скоєння кримінального правопорушення.

У матеріалах кримінального провадження наявний протокол допиту у якості свідка ОСОБА_12 (який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 при відчуженні квартири), який не містить дати допиту. Вказівки про повторний його допит не виконані. Не встановлено і не допитано ОСОБА_10 (покупця квартири).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2020р. по справі № 201/6567/20 за заявою слідчого клопотання слідчого про привід для допиту у якості свідка ОСОБА_18 залишено без розгляду.

Ані останні вказівки прокурора (надані у липні 2021 року), ані доручення слідчого (надані у листопаді 2021 року), ані ухвали слідчих суддів про тимчасовий допит, які були постановлені протягом 2019 2021 років не виконано.

Останні слідча дія - допит у якості свідка ОСОБА_25 проведений 04.11.2020р.

Протягом п`яти років жодній особі не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, не оголошено у розшук.

Як видно зі змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя виходив з того, що арешт накладається відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів, з урахуванням правил ч. 3 ст. 170 КПК України (у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті - з метою спеціальної конфіскації) за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчий суддя зазначає, що майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених у ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Аналізуючи наведені вимоги закону, висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений у тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Слідчий, прокурор, який вважає за потрібне довести слідчому судді обґрунтованість арешту майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке має бути накладений арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Як будо вказано, згідно зі ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Однак відповідна постанова слідчого про визнання майна (квартири) речовим доказом у кримінальному провадженні відсутня.

Жодних слідчих дій на даному етапі досудового розсування з квартирою не проводиться.

Кримінальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слід при цьому зазначити, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Говорячи про необхідність збереження арешту з метою спеціальної конфіскації та конфіскації майна, слід зазначити, що у відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Разом із цим, частина 5 ст. 170 КПК визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як видно з матеріалів кримінального провадження досудове розслідування триває з 05.08.2017р., квартира арештовувалася двічі, але жодного разу не визнана речовим доказом.

Жодній особі до цього часу не оголошено підозру у цьому провадженні. Тому накладення і збереження арешту з цих підстав неможливе.
Санкція ч. 3 ст. 190 КК України сама по собі не передбачає спеціальної конфіскації нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Проте жодним ознакам арештована квартира не відповідає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Отже, на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя вважає, що відсутня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994р., Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що насамперед, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони». До того ж, верховенство права, як один із основоположних принципів демократичного суспільства, є невід`ємною частиною всіх статей Конвенції (рішення у справі «Амуур проти Франції» (Amuur v. France), від 25.06.1996р., пункт 50, згадане рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), пункт 58).

Оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії» [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28.06.2018р.).

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обгрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення у справі «Лекіч проти Словенії» [ВП] (<...>) [GC], заява № 36480/07, пункт 95, від 11.12.2018р.).

У справі FILKIN v. PORTUGAL, яка стосується негативних правових наслідків, які можуть настати для держави, якщо в межах кримінального провадження необгрунтовано застосовується арешт майна особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Зокрема арешт було застосовано на 3 роки, після чого знято. У зв`язку з цим Суд встановив порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (захист права власності).

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що за загальним правилом, визначеним у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Як установлено із матеріалів кримінального провадження, не зважаючи на те, що у кримінальному провадженні протягом тривалого часу не виконано ряд необхідних слідчих дій, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20 знову накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості.

При цьому, арешт накладався двічі (без виклику власника) і ухвали слідчих суддів про накладення арешту є ідентичним за викладеними у них обставинами кримінального правопорушення.

Тобто, від моменту накладення арешту ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017р. по справі № 201/13172/17 (який був у подальшому скасований) і до моменту накладення арешту на квартиру ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20, не було встановлено жодних інших підстав для його накладення.

З аналізу ухвал видно що вони за змістом є ідентичними.

На переконання слідчого судді, у кримінальному провадженні за ч.1 ст.358 КК України відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання у володіння майном, оскільки не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування у такому арешті майна, підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном відсутні.

Крім того, слідчим суддею установлено і перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень України, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 існує рід цивільних спорів щодо спірної квартири.

Так, у листопаді 2016 року ОСОБА_6 зверталася до суду з позовом до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського МНО ОСОБА_20 , приватний нотаріус Дніпропетровського МНО ОСОБА_9 ) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договору іпотеки, протоколу загальних зборів, публічних торгів, свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Під час розгляду указаної справи було встановлено, серед іншого, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2016р. у справі № 201/6047/16-ц скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р., яким визнано за позивачем право власності на спірну квартиру, та відмовлено в задоволенні позовних вимог. Уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, позивач просила визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 30.05.2016р. від її імені ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №568; договір іпотеки, укладений 09 листопада 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_22 за реєстровим №3465; протокол загальних зборів учасників ТОВ «Сільгосптандем» від 15 червня 2016 року № 7, на підставі якого прийнято рішення про внесення до статутного капіталу ТОВ «Сільгосптандем» спірної квартири, та витребувати цю квартиру із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними публічних торгів, проведених 12.10.2016р. Правобережною товарною біржою з реалізації майна банкрута ТОВ «Сільгосптандем», а саме квартири АДРЕСА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на цю квартиру, виданого 28.10.2016р. приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_20 на ім`я ОСОБА_5 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на вказану квартиру за ОСОБА_5 та поновлення реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_6 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. (по справі 201/15400/16-ц) позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 30.05.2016р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

У позові ОСОБА_6 про визнання недійсними договору іпотеки, укладеного 09.11.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Сільгосптандем» від 15.06.2016р. № 7 та про витребування з чужого незаконного володіння спірної квартири - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. скасовано в частині закриття провадження частині позовних вимог до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення реєстрації права власності та передано питання в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. залишено без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оскільки позов про визнання публічних торгів недійсними пред`явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від установленого законом порядку проведення торгів, то обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають. У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору організатор торгів та їх переможець. Після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, на виконання якого такі торги були проведені. Ураховуючи, що за встановленою законом процедурою публічні торги визнані недійсними не були, вимоги позивача про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння є передчасними. Безпідставними також є позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Сільгосптандем» від 15.06.2016р. на підставі якого прийнято рішення про внесення до статутного капіталу ТОВ «Сільгосптандем» спірної квартири, оскільки пред`явлення ОСОБА_6 позовних вимог про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників товариства не є належним способом захисту у розумінні статті 16 ЦК України. Позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 09.11.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , не підлягають задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з пунктом 2.1 договору іпотеки кінцевим строком погашення заборгованості за договором позики, забезпеченої іпотекою, є 09.05.2017р.; заборгованість за позикою на час розгляду справи судом не повернута, а тому іпотекодержатель набув право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку, встановленому цим Законом.

За наслідками оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку ОСОБА_6 , постановою Верховного Суду від 27.06.2018р по справі № 201/15400/16-ц (провадження № 612904св18) рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. залишено без змін.
Постанова оскарженню не підлягає, тобто є остаточною.
Отже, остаточним судовим рішенням, яке набрало на момент розгляду указаного клопотання про скасування арешту, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні вимог до ОСОБА_5 про витребування майна з незаконного володіння останнього та визнання недійсним договору іпотеки, укладеного ОСОБА_5 із ОСОБА_19 .

Також слідчим суддею також установлено і перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень України, що ОСОБА_6 подавалася заява про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. про закриття провадження у часині вимог до ТОВ «Сільгосптандем», Правобережної товарної біржі, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення реєстрації права власності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2018р. по справі № 201/15400/16, залишеною без змін поставною Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018р. у задоволенні заяви відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2019р. відмовлено у відкритті касаційного провадження на вказані ухвалу і постанову судів першої та апеляційної інстанції.

При цьому, у цивільній справі № 201/15400/16-ц ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2016р. забезпечений позов ОСОБА_6 , а саме, накладено заборону на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна (спірної квартири), із урахуванням ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.02.2017р., якою заборонено територіальним підрозділам Державної міграційної служби України проводити реєстрацію будь-яких фізичних осіб у спірній квартирі, та заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, тощо проводити реєстрацію зміни власника на квартиру, заборонено третім особам без виключення проводити примусову реалізацію майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2018р. заходи забезпечення позову за заявою ОСОБА_5 були скасовані.

Однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2018р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2018р. скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено, оскільки суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21.06. 2017р., яке набрало законної сили, вирішено всі позовні вимоги ОСОБА_6 , адже розгляд позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 28.10.2016р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_20 на ім`я ОСОБА_5 , скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 та поновлення реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_6 триває (скасована ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. про закриття провадження у частині вимог).

У Єдиному державному реєстрі судових рішень України наявне також рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2018р. у справі № 201/15333/17, яке набрало законної сили 26.09.2018р., яким у справі за позовом ОСОБА_33 до ОСОБА_5 та ОСОБА_19 про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки - позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 09.11.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_19 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького МНО ОСОБА_22 за реєстровим номером № 3465. Визнано недійсним договір позики від 09.11.2016р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_19 .

У іншій частині позовних вимог - про витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 квартири відмовлено, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017р. по справі №201/15400/16-ц вже відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 в частині витребування із незаконного володіння ОСОБА_5 квартири. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Отже, судами першої та апеляційної інстанцій вже надано правову оцінку вказаним обставинам, яка зводиться до того, що позов є передчасним без скасування торгів за якими було набуто право власності, а за положенням ч. 2 ст. 388 ЦК України неможливо витребувати майно, що придбано добросовісним набувачем з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення.

Посилання позивача на постанову Донецького апеляційного господарського суду по справі № 908/2234/16 та доводи щодо дій ОСОБА_10 та ТОВ «Сільгосптандем», ліквідатора ТОВ «Сільгосптандем» направлених на укладення фіктивних договорів задля реалізації квартири, що була отримана незаконним шляхом, не мали значення для цієї справи, оскільки позовних вимог про визнання торгів з реалізації майна банкрута, в результаті яких ОСОБА_5 придбав квартиру та жодним чином не доводять обізнаність ОСОБА_5 про незаконність придбання квартири, тобто не заперечують його добросовісність.

Через зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог в частині витребування із незаконного володіння ОСОБА_5 спірної квартири.

Отже, аналізом указаних рішень встановлено, що у цивільній справі № 201/15400/16-ц ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2016р. забезпечений позов ОСОБА_6 шляхом заборони відчуження спірної квартири.

Остаточним рішенням суду на даний час відмовлено у задоволені позовних вимог про витребування у ОСОБА_5 квартири.

Слідчим суддею під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено безпідставність утримання квартири під арештом. Разом із тим, аналізуючи підстави кримінального арешту, з них видно, що в основу ухвали про арешт покладено здебільшого обставини цивільних спорів щодо квартири (це видно зі змісту самої ухвали слідчого судді). Як клопотання слідчого, так і ухвала слідчого судді ґрунтуються на матеріалах цивільних справ, які були надані представником потерпілої та долучені до матеріалів кримінального провадження. Однак ці матеріали не можуть бути використані як належні і допустимі докази у кримінальному провадженні. Наявність спору, який вирішується у порядку цивільного судочинства не є може бути підставою для утримання майна під арештом у кримінальному провадженні. При тому, що цивільний позов ОСОБА_6 забезпечений у цивільному судочинстві, спір щодо квартири триває. Не виконання завдань кримінального закону не виправдовує дії органу досудового розслідування зберігати майно під арештом допоки учасники кримінального провадження вирішують спір у цивільному порядку.

За правилами абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись 170-175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заявника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2020р. у справі № 201/337/20 в межах кримінального провадження № 0002658 задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.01.2020р. по справі № 201/337/20 в межах кримінального провадження № 0002658 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості, зобов`язання відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт/заборону відчуження на об`єкту житлової нерухомості АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить ОСОБА_5 скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 01 червня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1