Справа № 442/1757/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/324/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2022 року, в частині обрання запобіжного заходу,-

встановила:

даною ухвалою, крім іншого, обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, взявши під варту в залі суду. Строк дії запобіжного заходу до 06.06.2022.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить виконання ОСОБА_7 дотримання обов`язків, передбачених законом. Суд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, під страхом вказаного покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, на час подання клопотання не встановлено та не віднайдено знаряддя нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень що спричинили смерть потерпілого, тому у ОСОБА_7 буде наявна можливість знищити, сховати або спотворити знаряддя вбивства, отже наявний ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, судом встановлено, що в разі перебування ОСОБА_7 на волі, він буде контактувати з свідками та родичами загиблого, які є його сусідами, і зможе вплинути на їх свідчення як під час досудового розслідування, так і в суді, а тому наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків. Вказані потреби досудового розслідування виправдовують застосування до ОСОБА_7 єдиного правильного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як ступінь втручання у права та свободи особи. Підставою обрання вказаного запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінальної правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та наявність вищенаведених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,2, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи вказані обставини, що оцінені в тому числі в сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема його суспільну не зайнятість, задовільний стан здоров`я, конфліктність у побуті, а відтак запобігти ризикам, вказаними вище шляхом застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, а їх відвернення можливе лише за умов ізоляції обвинуваченого в умовах тримання під вартою, так як менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам. Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому. Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні вищевказаним ризикам шляхом застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки ризик втечі, може бути розцінений ними менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить відмовити в задоволенні клопотання про обрання (зміну) ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороною залишати місце свого проживання в вечірній час з 20.00 год. по 07.00 год.

В обґрунтування вказує, що суддя, діючи упереджено в інтересах сторони обвинувачення та потерпілих, з обвинувальним ухилом обгрунтував своє рішенням наступним: 1) наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді від 7 до 15 років, а тому нібито під страхом такого покарання може ухилятись від органів досудового розслідування та суду. Відсутність даного ризику вказує те, що: по-перше, досудове розслідування завершено, і більше того - з моменту обрання до ОСОБА_7 з/з у виді домашнього арешту, такий захід забезпечення остатнім жодного разу порушено не було, на всі виклики слідчого ОСОБА_7 вчасно та сумлінно з`являвся, таким чином повністю виконуючи покладенні на нього обв`язки; по-друге, 08.04.2022 року відбулось підготовче судове засідання, на яке ОСОБА_7 з`явився вчасно без будь-якого примусу; 2) наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - не віднайдено знаряддя спричинення тілесних ушкоджень, а тому ОСОБА_7 нібито зможе його знищити. Відсутність даного ризику підтверджується тим, що досудове слідство завершено, органом досудового слідства під керівництвом прокурора зібрано всі докази, які вони вважали за необхідно зібрати, а тому вказувати, що відсутність невіднайденого доказу вплине на розгляд справи являється недостовірним; 3) наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_7 може вплинути на родичів потерпілого які проживають з ним по сусідству. Відсутність даного ризику вказує те, що: згідно довідки старости с. Станиля, за адресою, за якою нібито мали проживати рідні померлого (потерпілі) в даному кримінальному провадженні - ніхто не проживає та не зареєстрований. А потерпілі проживають та зареєстровані за зовсім іншою адресою, про що вказано і в обвинувальному акті, на який мною зверталась увага головуючого.

Що ж до обгрунтованості обвинувачення, апелянт наголошує, що подія мста місце на території домоволодіння ОСОБА_7 , куди померлий ОСОБА_9 прийшов з вогнепальною зброєю та здійснював постріли як в сторони ОСОБА_7 так і в сторону його будинку, в якому на той момент були присутні дружина та діти. А тому, ОСОБА_7 діяв в умовах захисту від злочинного посягання.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 являється особою молодого віку із тісними соціальними зв`язками, а саме: ОСОБА_7 одружений, батько двох дітей, являється єдиним годувальником сім`ї, ОСОБА_7 раніше не судимий та до відповідальності взагалі не притягувався; до ОСОБА_7 ніколи не застосовувались будь-які запобіжні заходи; ОСОБА_7 позитивно характеризується по місцю як роботи так і проживання. Репутація його виключно позитивна.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000006 від 09.01.2022 р. відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та обравши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, під страхом вказаного покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, на час подання клопотання не встановлено та не віднайдено знаряддя нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень що спричинили смерть потерпілого, тому у ОСОБА_7 буде наявна можливість знищити, сховати або спотворити знаряддя вбивства, отже наявний ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, судом встановлено, що в разі перебування ОСОБА_7 на волі, він буде контактувати з свідками та родичами загиблого, які є його сусідами, і зможе вплинути на їх свідчення як під час досудового розслідування, так і в суді, також враховано письмове звернення потерпілої про те, що перебування обвинуваченого не під вартою становить небезпеку для неї та її дітей, а тому наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, враховуючи вказані обставини, що оцінені в тому числі в сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема його суспільну не зайнятість, задовільний стан здоров`я, конфліктність у побуті, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що запобігти ризикам, вказаними вище шляхом застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, а їх відвернення можливе лише за умов ізоляції обвинуваченого в умовах тримання під вартою, так як менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Водночас, суд першої інстанції підставно вказав про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому. Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні вищевказаним ризикам шляхом застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки ризик втечі, може бути розцінений ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.
Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвала судді про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2022 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10