Справа № 452/224/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про призначення справи до судового розгляду

"08" серпня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження

№ 0001331 від 21 грудня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року скасовано вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України; призначений новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2022 року у вказаному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання прибули: прокурор, представник потерпілої, захисник, обвинувачений.

Належним чином повідомлена про час та місце проведення підготовчого судового засідання потерпіла ОСОБА_7 у підготовче засідання не прибула; за повідомленням її представника адвоката ОСОБА_4 , в теперішній час потерпіла здійснює догляд за немовлям, тому не змогла прибути до суду.

Враховуючи думку присутніх учасників судового провадження щодо можливості проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд проводить підготовче судове засідання без участі потерпілої

ОСОБА_7 .

В підготовчому засіданні прокурор ОСОБА_3 запропонував призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. На думку прокурора, кримінальне провадження за територіальністю та інстанційністю підсудне саме Самбірському міськрайонному суду Львівської області, наданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам закону, підстави для закриття провадження у справі відсутні; судове засідання слід здійснювати за участі прокурора, потерпілої, обвинуваченого.

Представник потерпілої ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 не заперечували проти призначення провадження до розгляду та задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти призначення провадження до розгляду, клопотань про вчинення інших дій, необхідних для підготовки до судового розгляду, ним заявлено не було.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001331 від 21 грудня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, додатки до обвинувального акта, суд дійшов таких висновків.

Обвинувальний акт до суду надійшов відповідно до вимог ст. 314 КПК України та за своїм змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 293 КПК України до обвинувального акта додана розписка обвинуваченого та захисника про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Кримінальне провадження підсудне Самбірському міськрайонному суду Львівської області.

Підстав для ухвалення процесуальних рішень, передбачених п. п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, суд не вбачає.

З метою всебічності та повноти розгляду питання про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, заявлене прокурором клопотання про призначення судового розгляду підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з вимогами ч. 5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених КПК, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Сторони кримінального провадження клопотання про складання досудової доповіді не заявляли.

Санкція частини 2 статті 187 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи років, що є обставиною, що виключає складання досудової доповіді щодо обвинуваченого згідно з приписами ч. 2 статті 314-1 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання щодо обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів. Посилаючись на достатність підстав підозрювати ОСОБА_5 у скоєнні зазначених кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може: незаконно впливати на потерпілу та свідків, в даному кримінальному провадженні (так 27 січня 2018 року від свідка ОСОБА_8 надійшла заява, що обвинувачений просить змінити показання на його користь); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме затягувати судовий розгляд, ухиляючись та переховуватись від явки до суду (обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів); вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово був засуджений.

22 грудня 2017 року слідчим суддею Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово прововжувався ухвалами суду. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року запобіжний захід у виді тримання під вартою змінений на домашній арешт до вступу вироку в законну силу. Апеляційним судом запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Прокурор зазначив, що, на думку сторони обвинувачення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може запобігти вказаним ризикам, тому необхідність обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованою.

Представник потерпілої ОСОБА_4 проти задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Захисник та обвинувачений проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою категорично заперечували. При цьому обвинувачений посилався на ті обставини, що він провів під вартою понад 4 роки, на протязі часу, після того як його було звільнено він кримінальних або адміністративних правопорушень не скоював. В теперішній час працює неофіційно.

Захисник просила обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки обвинувачений на протязі часу після звільнення з під варти нових злочинів не скоював; зі свідками чи з потерпілою не намагався спілкуватися; за першим викликом прибув до суду, як і самостійно прибував до апеляційного суду. Отже ризики, зазначені прокурором не доведені.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали клопотання прокурора приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Реалізація такого права судом можлива за наявності клопотання прокурора або інших учасників судового провадження, що відповідає принципу незалежності та безсторонності суду.

Судом встановлено, що у межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року до обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (строк застосування до 19.02.2018). В подальшому даний запобіжний захід ухвалами суду неодноразово продовжувався (обирався). Обвинувачений ОСОБА_5 перебував під вартою до 21 лютого 2022 року.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого

2022 року запобіжний захід у виді тримання під вартою змінений на домашній арешт до вступу вироку в законну силу, обвинуваченого звільнено з під варти.

Львівським апеляційним судом при скасуванні 30 червня 2022 року вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2022 року питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не вирішувалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява

№ 42310/04) від 21.04.2011 року, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява

№ 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Факти та інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, в клопотанні прокурора відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Проте суд вважає, що прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор.

Так, відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Оцінюючи існування ризику з боку ОСОБА_5 переховуватись від суду, суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява № 14379/88, від 26.01.1993 року, п.33. Суд з цього приводу вказав, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою … При цьому треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).

Інших аргументів, окрім суворості покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним за пред`явленим обвинуваченням прокурором не наведено. Втім як свідчить процесуальна поведінка обвинуваченого після звільнення з під варти, він своєчасно прибував до суду за викликом. Відтак, існування щодо обвинуваченого ризику переховуватись від суду стороною обвинувачення не доведено.

Європейський суд в рішенні по справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France),заява № 12369/86, від 26.06.1991 року, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім.

Посилаючись на наявність такого ризику як можливість ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілу та свідків, прокурор посилається на наявність в даному кримінальному провадженні заяви свідка ОСОБА_8 від 27 січня 2018 року, що обвинувачений просить змінити показання на його користь. При цьому суд констатує, що обвинувачений в той час перебував під вартою, але це не забезпечило припинення спілкування його зі свідком. Обвинувачений в судовому засіданні категорично заперечував існування будь-яких спроб з його боку вплинути на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. Можливість впливу з боку ОСОБА_5 на свідків та потерпілу є лише припущенням прокурора, жодних доказів таких намагань з боку обвинуваченого суду не надано.

Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009 року), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997 року).

Доказів вчинення кримінальних або адміністративних правопорушень обвинуваченим з часу звільнення з під варти стороною обвинувачення не надано.

Беручи до уваги тривалість розгляду даної справи з 2017 року, значний проміжок часу (з 22.12.2017 року по 21.02.2022 року), який обвинувачений ОСОБА_5 перебував під вартою, суд враховує, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього, що призведе в свою чергу до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права особи на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.

Таким чином, стороною обвинувачення доведена обґрунтованість підозри

ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, однак не доведено існування щодо обвинуваченого певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Частина перша статті 183 КПК України визначає тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні клопотання прокурора у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Водночас, з урахуванням серйозності висунутих обвинувачень, суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.

Крім того, 22 лютого 2018 року на адресу суду надійшла позовна заява потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого

ОСОБА_5 , заподіяної в результаті кримінального правопорушення.

Представник потерпілої ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав вказаний цівільний позов.

Інші учасники кримінального провадження проти цього не заперечували.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом пред`явила цивільний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши позовну заяву, суд вважає необхідним потерпілу ОСОБА_7 визнати цивільним позивачем по справі, а її представника ОСОБА_4 представником цивільного позивача, обвинуваченого ОСОБА_5 цивільним відповідачем по справі, та цивільний позов розглядати спільно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 194, 314, 314-1, 315, 316, КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, прийняти до провадження Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні цього суду на 05 вересня 2022 року о 10 год. 00 хв.

Про дату, час та місце здійснення судового розгляду повідомити прокурора, потерпілу, представника потерпілої, обвинуваченого, захисника.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення у частині відмови в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя