Справа №587/199/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/369/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Наруга над могилою, іншим місцем поховання або над тілом померлого
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 09 червня 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середнь-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз

- 20.01.2021 року Сумським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України до 4 місяців арешту

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 297 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , в яких:

- обвинувачений просив застосувати до нього ст.69 КК України;

- захисник просив вирок Сумського районного суду Сумської області від 08.06.2021 року стосовно ОСОБА_8 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.297 КК України з урахуванням ст.69 КК України у виді 3 років обмеження волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 20.01.2021 року більш суворим покаранням за даним вироком остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 58 КВК України визначено рахувати з дня його прибуття та постановки на облік в виправний центр за місцем відбування покарання.

Зараховано в строк покарання, призначеного за даним вироком, покарання відбуте за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 20.01.2021 року, яким він засуджений до 4 місяців арешту, застосувавши положення ст. 72 КК України, а саме одному дню арешту відповідає два дні обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 980 гривень 70 копійок витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчих експертиз.

Скасовано арешти, накладені за ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.01.2021.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просив врахувати такі обставини: щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, матеріальна шкода не є значною і викрадене майно повернуто потерпілим повністю, те, що потерпілі не мають до нього претензій, цивільні позови не заявлялися, на його утриманні перебуває дружина інвалід другої групи, яка потребує фізичної допомоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 вважав судове рішення незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Вказував, що при ухваленні вказаного вироку судом першої інстанції не було враховано обставину, яка пом`якшує покарання у виді добровільного відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, оскільки викрадені предмети з цвинтаря були передані працівникам поліції та в подальшому були повернуті потерпілим, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого потерпілі не заявляли.

Зазначав, що шкода від заподіяних збитків склала 175 грн. 78 коп. та є невеликою.

Вважав, що вищевказані обставини потягли за собою призначення ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Звертав увагу на позитивну поведінку обвинуваченого під час слідства та суду.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції в середині листопада 2020 року (більш точної дати в ході розслідування встановити не виявилося можливим) у вечірній час ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що на кладовищі, яке розташоване на землях Юнаківської сільської ради Сумського району за адресою с. Юнаківка, вул. Новоселівська, на місцях поховання маються різноманітні металеві вироби, з корисливим мотивом, вирішив викрасти їх, з метою особистого збагачення за рахунок їх подальшого продажу. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , підійшов до місця, де поховані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - батьки ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 - бабуся ОСОБА_13 , достовірно знаючи про наявність металевих труб, швейлерів та кутників, які спеціально пристосовані для стійкості фундаменту пам`ятників та надгробника, вирішив їх викрасти. З цією метою ОСОБА_8 самостійно, перевернувши пам`ятники, руками викопав зпід пам`ятників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 три металеві труби: безшовна металева труба, довжиною 140 см, діаметром 20 см, безшовна металева труба, довжиною 120 см, діаметром 15 см, труба квадратного січення, довжиною 96 см, шириною 6 х 2 см, та два металевих швейлери довжиною по 120 см кожний, шириною по 8 см, стунки по 4 см, товщина стінок 0,4 см, а також руками витягнув із-під надгробку могили ОСОБА_12 два металеві кутники, довжиною по 1 м, діаметром по 4 мм кожний, ширина металу по 4 мм, ширина полиці 5х5 см кожна. Після чого, ОСОБА_8 , тримаючи в руках вказані металеві предмети направився до виходу з кладовища, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення. Викраденим з місця поховання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, своїми діями спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку (відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/465-ТВ від 18.01.2021) на суму 175 грн, а потерпілій ОСОБА_13 матеріального збитку (відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-21/469-ТВ від 18.01.2021) на суму 78 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 297 КК України, оскільки він з корисливих мотивів вчинив наругу над могилами родичів потерпілих з завданням матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти вимог апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і захисником вирок суду в цій частині не оскаржується.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність правової кваліфікації його дій за ч.3 ст.297 КК України, як наругу над могилами з корисливих мотивів за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким він та його захисник не погоджувалися, вважали суворим і просили його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме, те що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання до 7 років позбавлення волі, особу винного ОСОБА_8 , який на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання (а.с. 121), раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але це не призвело до позитивних змін у його особистості та не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, матеріальна шкода не є значною та викрадене майно повернуто потерпілим, які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, цивільні позови не заявлені (а.с.50, 52).

Також суд врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання обвинуваченим своєї вини, те, що він своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі та обтяжуючі покарання обставину рецидив злочину, суд дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у вигляді 4 років обмеження волі, в межах санкції ч. 3 ст. 297 КК України.

Разом з тим, суд правильно звернув увагу і на те, що 20.01.2021 року вироком Сумського районного суду Сумської області ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення злочину передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту та те, що після постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_8 винен ще у злочині, який вчинено до постановлення попереднього вироку, а тому правильно призначив йому покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Як наслідок, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 4 років обмеження волі. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зараховано в строк покарання, призначеного за даним вироком, покарання відбуте за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 20.01.2021 року, яким він засуджений до 4 місяців арешту, застосувавши положення ст. 72 КК України, а саме одному дню арешту відповідає два дні обмеження волі.

Водночас, обвинувачений та його захисник вважали, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Повертаючись до положень ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття, повне визнання обвинуваченим своєї вини, те, що він своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі. При цьому, він систематично притягується до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини злочини проти власності, колегія суддів розцінює як вперте не бажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, та забезпечувати себе засобами для існування в законний на те спосіб, не вчиняючи крадіжок чужого майна.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник звертали увагу на те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, матеріальна шкода не є значною і викрадене майно повернуто потерпілим повністю, потерпілі не мають до нього претензій, цивільні позови не заявлялися, на утриманні обвинуваченого перебуває дружина інвалід другої групи, яка потребує фізичної допомоги, що колегія суддів не може визнати тими безумовними підставами для призначення йому менш суворого покарання, оскільки це не сприятиме його виправленню та запобіганню вчиняти нові злочини.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2021року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4