УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2022 року

м. Київ
справа № 725/3396/21
провадження № 51 627 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року,
встановив:
За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 5320,22 грн.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, належних висновків для себе не зробив та вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин:
14 травня 2021 року близько 17:05 год ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, переконавшись у таємності своїх дій, підійшовши до автомобіля «Дача Логан», державний номерний знак НОМЕР_1 , що був припаркований біля вказаного будинку та скориставшись тим, що двері автомобіля були не зачиненими, з його салону викрав належне ОСОБА_6 майно, а саме: автомобільну магнітолу марки «PIONEER» модель «4019 CRB», вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4109-ТВ від 24.05.2021 року становить 487,20 грн; гроші в сумі 231 гривень; мобільний телефон марки «NOMI» модель «i503», вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4112-ТВ від 28.05.2021 року становить 139,17 грн; флеш накопичувач марки «SP Silikon Power» із об`ємом пам`яті 8 ГБ, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4113-ТВ від 25.05.2021 року становить 93 грн; карту пам`яті Miсro SD марки «Kingston», об`ємом вбудованої пам`яті 16 ГБ, вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4114-ТВ від 26.05.2021 року становить 60,50 грн; флеш-накопичував об`ємом 64 ГБ, вартістю 300 грн, матерчасту сумку для ноутбуку, вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4111-ТВ від 27.05.2021 року становить 268,20 грн, в якій знаходилось 5000 грн, файл з документами: довіреність на автомобіль «Део Сенс» д.н.з. НОМЕР_2 , доручення на автомобіль ВАЗ 2102, які не представляють матеріальної цінності для ОСОБА_6 ; гаманець, вартістю 100 грн., в якому знаходились візитки та учнівський квиток на ім`я ОСОБА_7 , які не представляють матеріальної цінності для ОСОБА_6 , гаманець «ARROW USA 1851», вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4110-ТВ від 25.05.2021 року становить 67,60 грн; в якому знаходився технічний паспорт на автомобіль «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_3 , який не представляє матеріальної цінності для ОСОБА_6 . Також, з під капоту зазначеного автомобіля викрав акумуляторну батарею марки «KAINAR» модель «Standart 60Ah/12V/550A», вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-21/4243-ТВ від 26.05.2021 року становить 1479,80 грн.
Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями заподіяв гр. ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 8226,47 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій її підзахисного, не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Захисник ОСОБА_8 зазначає, що суди не в повній мірі врахували обставини, пом`якшуючі покарання, а саме, що ОСОБА_5 , після вчинення злочину, щиро розкаявся, вину визнав в повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину та співпрацював з органами досудового розслідування, має на утриманні батьків, має постійне місце проживання та реєстрації, з потерпілим примирився, шкоду відшкодував в повному обсязі, у потерпілого до обвинуваченого немає жодних претензій. Захисник просить змінити вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів, призначивши ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом за правилами ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильність кваліфікації її дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За змістом ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Суд нагадує, що ч. 1 ст. 69 КК надає повноваження у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин (дві і більше), що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, судимість за які не погашена, вчинив злочин в період непогашеної судимості за попередні злочини, офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, характеризується посередньо, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, а тому вважав за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК в виді позбавлення волі строком на 3 роки. Судом враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено. Тому з урахуванням усіх даних у сукупності, суд призначив реальне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК та не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також та про відсутність підстав для призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідним чином перевірив доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю аналогічні доводам, викладеним у його касаційній скарзі, дав їм оцінку, з урахуванням вимог ст. 419 КПК та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
Так, погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд вказав про дотримання судом вимог статей 50, 65 КК під час призначення виду та розміру покарання засудженому ОСОБА_5 , яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання й попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, зваживши на всі обставини, які за законом мають правове значення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК до засудженого ОСОБА_5 .
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та обґрунтованою, і погоджується з наведеними в ній висновками про справедливість та аргументованість вироку суду першої інстанції.
Обставини, на які захисник покликається в касаційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані судом під час призначення покарання ОСОБА_5 .
Беручи до уваги наведене, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_5 і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.
З огляду на викладене Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3