Сарненський районний суд
Рівненської області
_________________________________________________
Справа № 572/2543/22
Провадження № 1-кс/572/680/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м.Сарни

Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

володільця майна ОСОБА_4 ,

представника володільця майна ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000407 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування СВ Сарненського відділу поліції головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000407 від 3 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України

Прокурор Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 звернувся до Сарненського районного суду з клопотанням про накладення арешту з позбавленням права користуватись, розпоряджатись та відчужувати, на тимчасово вилучене 03.09.2022 майно, а саме: - автомобіль KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оглянуто та вилучено до майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів, що за адресою: вул. Технічна, 1 в м. Сарни Рівненської області; - змив з ручки КПП автомобіля KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщено до паперового конверту НПУ СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ, опечатано печатками № 205 «Для пакетів» та вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області; - змив з рульового керма автомобіля KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщено до паперового конверту НПУ СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ, опечатано печатками № 205 «Для пакетів» та вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області; - частини пластмасового бамперу чорного кольору з стікером з друкованими написами 86611F1500BIJ QL PE REAR VAR ID: 7012895, яку поміщено до сейф-пакету НПУ ГСУ № INZ3022017 вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: вул. Технічна, 1 в м. Сарни Рівненської області; - частини пластмасового бамперу чорного кольору з стікером з друкованими написами QL FL RR1K 26.09.2018 PB-QLF 1, яка обв`язується ниткою з клаптиком паперу з рукописними надписами, особистими підписами учасниками та скріплюється клаптиком паперу з мокрою печаткою № 205 «Для пакетів» вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: вул. Технічна, 1 в м. Сарни Рівненської області.

Відповідно до клопотання 03.09.2022 начальник СД Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_6 прийняв протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , про те, що 03.09.2022 року приблизно 00 год. 20 хв. на території розважально-оздоровчого комплексу «Немо», що за адресою с. Немовичі пров. Молодіжний, 2, Сарненського району Рівненської області, малознайома останньому дівчина, незаконно заволоділа автомобілем KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний гр. ОСОБА_7 .

В ході огляду місця події:

1) автомобіль KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оглянуто та вилучено до майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів, що за адресою: вул. Технічна, 1 в м. Сарни Рівненської області;

2) змив з ручки КПП автомобіля KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщено до паперового конверту НПУ СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ, опечатано печатками № 205 «Для пакетів» та вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області;

3) змив з рульового керма автомобіля KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поміщено до паперового конверту НПУ СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ, опечатано печатками № 205 «Для пакетів» та вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.

В ході огляду місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди по вул. Миру с. Немовичі Сарненського району Рівненської області поблизу житлового господарства № 31:

1) виявлено та оглянуто частину пластмасового бамперу чорного кольору з стікером з друкованими написами 86611F1500BIJ QL PE REAR VAR ID: 7012895, яку поміщено до сейф-пакету НПУ ГСУ № INZ3022017 вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: вул. Технічна, 1 в м. Сарни Рівненської області;

2) виявлено та оглянуто частину пластмасового бамперу чорного кольору з стікером з друкованими написами QL FL RR1K 26.09.2018 PB-QLF 1, яка обв`язується ниткою з клаптиком паперу з рукописними надписами, особистими підписами учасниками та скріплюється клаптиком паперу з мокрою печаткою № 205 «Для пакетів» вилучено до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: вул. Технічна, 1 в м. Сарни Рівненської області.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просить його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання так, як прокурором не доведено необхідності накладати арешт на майно.

Слідчий суддя, розглянувши вказане клопотання, дослідивши надані сторонами матеріалів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.7 ст.237 КПК України вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ч.1 ст. 170 арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказаний перелік є вичерпний та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя виходить з того, що згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Так, аналізуючи дане клопотання про арешт майна, вбачається, що прокурор посилається на те, що вилучені предмети мають значення у кримінальному провадженні, з метою збереження їх стороною обвинувачення та запобігання їх приховування, зникнення, знищення, використання, пересування, передачі чи відчуження.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.2 ст.84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не зазначені конкретні підстави та мета необхідності арешту майна, а перераховано лише передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України випадки арешту майна, зокрема, з метою збереження речових доказів.

Отже, зазначаючи обставини, прокурор не наводить підставу для накладення арешту на вказане ним майно, не наводить достатніх доказів, що таке відповідає критеріям речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України, розумність співмірність обмеження права власності фізичних осіб, не вказує чи мають відношення до даного кримінального провадження ті особи, які володіють таким майном.

Відповідно до п. 2 ч. З ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду7 з тим. щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Загальної декларації прав людини кожна людина, здійснюючи свої права і свободи, повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання й поваги прав і свобод інших та з метою задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуте в демократичному суспільстві" Мета підстави і межі здійснення прав людини конкретизуються також М «народному пакті про громадянські і політичні права, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права, а також в Європейській Конвенції про захист прав особи й основних свобод Конституція України також передбачає межі здійснення громадянами своїх прав. Так, згідно зі ст. 64. конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можуть встановлюватися в умовах воєнного або надзвичайного стану. Аналіз зазначеної статті дозволяє зробити висновок про те, що закріплені в ній критерії (підстави) правомірного обмеження прав і свобод людини та громадянина базуються на принципі співвідношення публічних і приватних інтересів.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті. Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

На теперішній час прокурором не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного у клопотанні майна.

Відтак, доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів, що, безумовно, може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, є необґрунтовані, так як відповідність вилученого майна критеріям речового доказу не встановлена.

На підставі викладеного, вважаю, що прокурор не надав суду належних доказів щодо необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у кримінальному провадженні №0000407, а тому у задоволенні даного клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про арешт на тимчасово вилучене майно в кримінальному провадженні № 0000407 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України: автомобіль KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

змив з ручки КПП автомобіля KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

змив з рульового керма автомобіля KIA SPORTАGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

частини пластмасового бамперу чорного кольору з стікером з друкованими написами 86611F1500BIJ QL PE REAR VAR ID: 7012895;

частини пластмасового бамперу чорного кольору з стікером з друкованими написами QL FL RR1K 26.09.2018 PB-QLF 1.

Копію ухвали надіслати заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду буде оголошено 12.09.2022 року о 09 год. 00 хв.

Слідчий суддя: