Дата документу 25.07.2022 Справа № 333/2225/22
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/443/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/2225/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2022 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про передачу на поруки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 підозрюваного ОСОБА_8 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою посилаючись на те, що слідчим суддею не враховані всі наведені у клопотанні слідчого ризики, обставини та їх обґрунтування, зроблено неправильні висновки щодо застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок порушення слідчим порядку вручення повідомлення про підозру, ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а тому останньому неможливо повторно обирати запобіжний захід.

Крім того, у зв`язку з відсутністю в КПК положень про повторне звернення до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу з тих же саме підстав та обставин у тому ж кримінальному провадженні, після відмови слідчого судді в задоволенні попереднього клопотання, то з таким клопотанням слідчий (прокурор) не мав права звертатися, а слідчий суддя не мав права його розглядати.

Висунута ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою та передчасною, перебуває під розумним сумнівом.

Заявлені у клопотанні ризики передбачені ст.177 КПК наразі відсутні.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що слідчий СВ відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернулася до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , якому 12 липня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.3 ст.289 КК злочину.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, зазначила, що слідчим та прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні.

Проте колегія суддів не погоджується з прийнятим слідчим суддею рішенням, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя не дотрималася в повній мірі цих вимог закону.

В ухвалі слідчий суддя не навела переконливого обґрунтування своїх висновків про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всупереч вимогам ст.ст.94, 178 КПК слідчий суддя належним чином не оцінила обставини, на які послався слідчий у клопотанні, та додані до клопотання докази у їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, колегія суддів зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При апеляційному розгляді встановлено, що підозра у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 дій є обґрунтованою у тій мірі, як це достатньо для даної стадії кримінального провадження та підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, що наведена у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" №35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Слідчим суддею належним чином перевірені доведеність наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Так зокрема відомості про вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_12 про протиправне заволодіння його автомобілем «Хонда Акорд» НОМЕР_1 внесено до ЄРДР 13.06.2022 року. о 17.20 год. Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення за вказаними обставинами складено 13.06.2020 о 14.30 год. За результатами складання вказаного протоколу ОСОБА_12 надав пояснення, відповідно до яких 10.06.2022 року ОСОБА_13 (підозрюваний у справі) приймав активну участь у вимаганні у нього грошових коштів, погрожуючи застосуванням фізичного насильства по відношенню до потерпілого і членів його родини. При цьому під час цього вимагання ОСОБА_13 і невідомі йому особи протиправно відібрали у нього автомобіль «Хонда Акорд» НОМЕР_1 .

Того ж дня 13.06.2022 року о 20.52 год., т.т. після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину за ч.3 ст.289 КК, було зупинено зазначений автомобіль «Хонда Акорд» НОМЕР_1 під керуванням підозрюваного ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 заявив, що потерпілого ОСОБА_12 не знає, автомобіль у нього ні він особисто, ні за його участі не вилучався. Даний транспортний засіб йому надали в користування його друзі.

Проте на переконання апеляційного суду сукупність і хронологія вищенаведених подій і обставин спростовує такі заперечення, оскільки сам підозрюваний категорично заперечує свої контакти і відносини з потерпілим у справі, а останній, даючи в денний час 13.06.2022 року покази проти ОСОБА_8 про його участь в протиправному заволодінні 10.06.2022 року автомобілем «Хонда Акорд» НОМЕР_1 , не міг знати про те, що увечері того ж дня саме ОСОБА_8 буде затримано під час керування вказаним автомобілем.

Відтак, доводи захисника про необґрунтованість підозри у справі не є беззаперечними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що він є обґрунтованим.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі "Летельє проти Франції" наголосив на тому, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі "Амбрушкевич проти Польщі" (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкцією якої передбачено покарання від восьми до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК, може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки останній обізнаний про анкетні дані та місце мешкання потерпілого, свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст.23, 95 КПК показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на свідків та потерпілого, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є суттєвим. Під час свого допиту потерпілий заявив, що через погрози підозрюваного під час вчинення ним злочину, а також знаючи, що ОСОБА_8 є так званим «кримінальним авторитетом», він боїться за життя і здоров`я своє і своїх близьких.

Крім цього, ОСОБА_8 є особою підвищеного злочинного впливу, позиціонує себе як «кримінальний авторитет», неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи поєднані із застосуванням вогнепальної зброї та фізичного насильства. Раніше він неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. В теперішній час на розгляді районного суду щодо нього перебуває ряд кримінальних проваджень в тому числі й щодо тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи. Маючи статус обвинуваченого за цими провадженнями і перебуваючи під домашнім арештом, ОСОБА_8 вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.06.2022 року в іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 121, 146, 189, 255-1 КК щодо нього було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту з 20.00 год. вечора до 06.00 год. ранку наступного дня. Судова колегія зважає на те, що 13.06.2022 року ОСОБА_8 було затримано о 20.52 год. Дана обставина додатково свідчить про ігнорування належного дотримання і виконання покладених на ОСОБА_8 судовим рішенням обов`язків під час запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Саме ці обставини, на переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри і складають ризики, передбачені ст.177 КПК, що свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Виходячи з того, що стороною обвинувачення, як вважає колегія суддів, доведено всі передбачені ч.1 ст.194 КПК обставини, враховуючи передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави, оцінивши ступінь порушення цінностей суспільства та врахувавши, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нового судового рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який стане достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками.

Крім того, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК, колегія суддів вважає за необхідне, при застосуванні вказаного запобіжного заходу не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства та погрози його застосування.

Суд критично ставиться до заперечень захисника про неможливість повторного вирішення питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному, оскільки ухвалою слідчого судді від 07.07.2022 року було вже відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому апеляційний суд виходить з того, що підставою для прийняття судом такого рішення було ненабуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного у справі через неповідомлення його про підозру у встановленому законом порядку. Про відсутність у ОСОБА_8 статусу підозрюваного станом на 07.07.2022 року зазначала і сторона захисту.

Таким чином, вирішення питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 зі статусом підозрюваного після вручення йому повідомлення про підозру у відповідності до вимог процесуального закону мало місце вперше.

Судова колегія критично ставиться до решти доводів апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованої підозри і занадто суворого виду запобіжного заходу з підстав, за яких обрано ОСОБА_8 тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави до 11 вересня 2022 року включно, але не більше, ніж у межах строку досудового розслідування.

Копію ухвали для виконання направити слідчому СВ відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та процесуальному прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4