ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/197/22 Справа № 328/1413/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

суддів Крот С.І., Слоквенка Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 13 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора Токмацького районного відділу Пологівської окружної прокуратури Саврана Олексія Миколайовича на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року, ухвалений щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Токмак Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

за участю:

секретарів Загреби В.С., Кирпенка М.А.,

прокурора Ящука К.В. (в режимі відеоконференції),

захисника Юрченка В.Г. (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України та виправдано.

Відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 22.03.2018, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин з метою збуту, та збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, з метою збуту.

Після чого, ОСОБА_1 , 22.03.2018, в період часу з 14 години 21 хвилин до 14 години 42 хвилини, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут психотропної речовини, з корисливих мотивів, знаходячись за магазином «Київстар», розташованим за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Центральна, 32, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, шляхом передачі з рук в руки, незаконно збув (продав) за 600 гривень особі, під псевдонімом ОСОБА_2 , пакет з кристалічною речовиною, яка, згідно з висновком експерта № 7-670 від 30.03.2018, має масу 0,198 г, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса якого в наданій речовині складає 0,085 г, відсотковий вміст метамфетаміну в перерахунку на основу склав 42,8 ваг%.

Метамфетамін, згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року, віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено ( Таблиця 2, Список №2).

Крім того, відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 11.04.2018 маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин з метою збуту, та збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, діючи повторно, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, з метою збуту.

Після чого, ОСОБА_1 , 11.04.2018, в період часу з 11 години 46 хвилин до 12 години 23 хвилини, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут психотропної речовини, з корисливих мотивів, знаходячись за приміщенням магазину «Київстар», розташованим за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Центральна, 32, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, шляхом передачі з рук в руки, незаконно збув (продав) за 800 гривень особі, під псевдонімом ОСОБА_2 , полімерний крафт-пакет з порошкоподібною речовиною коричневого кольору яка, згідно з висновком експерта № 7-744 від 20.04.2018, має масу 0,0720 г, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, маса якого склала 0,0375 г (в перерахунку на основу).

Метамфетамін, згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року, віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено (Таблиця 2, Список №2).

Дії ОСОБА_1 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, та за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинені повторно.

Не погодившись з судовим рішенням та висновками суду щодо виправдуванням ОСОБА_1 за ч.ч. 1,2 ст. 307 ККК України, прокурор подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, й просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_1 визнати винним та призначити покарання за: ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією майна.

Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на незаконність судового рішення, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На переконання прокурора, суд, в порушення вимог закону, в основу виправдовувального вироку поклав суперечливі покази обвинуваченого і лише ті докази, які з ними узгоджуються. Інші, дослідженні судом докази, які, на переконання прокурора, повністю підтверджують причетність обвинуваченого до вчинених злочинів, суд виклав неповністю, з викривлення інформації в них. Прокурор вважає, що надані стороною обвинувачення докази, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою й повністю підтверджують винуватість обвинуваченого, а суд надав їм невірну оцінку. Прокурор наголошує на тому, що в діях органу досудового розслідування не було жодних ознак провокації злочину, оскільки вони діяли у пасивний спосіб і не підбурювали ОСОБА_1 до вчинення злочину, а такі заяви обвинуваченого, є необгрунтованими й суперечать дослідженим доказам у провадженні. Разом з цим, прокурор вказує і на необгрунтованість висновків суду про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та порушень вимог ст. 214 КПК України під час досудового розслідування цього провадження, оскільки такими підставами була інформація надана правоохоронним органом та самостійне виявлення слідчим ознак злочину. При цьому, прокурор зауважує, що закон не містить заборон чи обмежень щодо кількості рішень про проведення НСРД, які може прийняти слідчий суддя, прокурор та які можуть бути проведенні у кримінальному провадженні. До того ж, прокурор вважає, що доводи суду про те, що вилучення грошових коштів відбувалося не під час затримання обвинуваченого, а під час огляду автомобіля свідка, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а грошові кошти були добровільно видані ОСОБА_3 , при відсутності заперечень обвинуваченого, й огляд автомобіля взагалі не проводився. З огляду на вказані обставини, на переконання прокурора, винуватість обвинуваченого повністю підтверджується доказами у провадженні, внаслідок чого необхідно вирок скасувати та ухвалити новий.

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник вказує, що скарга прокурора є необгрунтованою й такою, що не підлягає задоволенню, а висновки суду про виправдання ОСОБА_1 законними та мотивованими, внаслідок чого, на думку адвоката, вирок необхідно залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, захисника, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, є необґрунтованими, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином, взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому навів достатні та переконливі мотиви чому він приймає до уваги одні і відхиляє інші докази у провадженні.

З матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 , провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а окремі докази визнав недопустимими, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

Виправдовуючи ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ним інкримінованих злочинів та вказують на можливість провокації злочину з боку працівників поліції, чого стороною обвинувачення в ході судового розгляду спростовано не було.

Згідно практики ЄСПЛ наявність суспільного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 09.06.1998, зава № 25829/94); «Худобін проти РФ» (Khudobin v. Russia), від 26.10.2006, заява № 59696/00); «Ваньян проти Російської Федерації» (Vanyan v. Russia), від 15.12.2005, заява № 53203/99); «Раманаускас проти Литви» (Ramanauskas v. Lithuania), від 05.02.2008, заява № 74420/01).

У іншому своєму рішенні від 30.10.2014 «Носко і Нефедоров проти РФ» (Nosko and Nefedov v. Russia), заяви №5753/09 і № 11789/10) ЄСПЛ зазначив, що «негласні операції повинні проводитися пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливе спонукання, обіцянку фінансової вигоди або звернення до почуття жалю заявника».

При цьому, для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням змагальності та рівності сторін. Іншими словами, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення (прокурор) повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював також і Верховний Суд у своїх постановах від 15.11.2018 (№ 51-2617км18), 06.12.2018 (№ 51-4558км18), 03.10.2019 (№ 51-757км19), 10.10.2019 (№ 51-9577км18), 10.09.2019 (№ 51-10556км18).

Разом з цим, прокурор не спростував тверджень сторони захисту про наявність у цьому провадженні в діях працівників поліції ознак провокації злочину, що відповідно до усталеної правової позиції ЄСПЛ, викладеній у чисельних рішеннях, підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду.

Так, згідно з матеріалами провадження, відомості до ЄРДР за № 0000035 від 13.02.2018 за ч. 1 ст. 307 КК України, було внесено на підставі листа начальника Василівського міжрайонного відділу УСБУ в Запорізькій області від 08.02.2018 за № 30/62нт щодо можливого факту незаконного обігу наркотичних засобів.

Разом з цим, в ході проведення досудового розслідування у цьому провадження, органом досудового розслідування було встановлено, що 11.04.2018 приблизно о 12-20 год. ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, з огляду на що цього дня о 19 год. 19 хв. було внесено відомості ЄРДР за № 0000371, які постановою прокурора 18 травня 2018 року були об`єднанні в одне кримінальне провадження за № 0000035.

Водночас посилання залегендованої особи ОСОБА_4 , що саме за його заявою було розпочато досудове розслідування свого підтвердження в матеріалах провадження не знайшли.

При цьому, 22.03.2018 орган досудового розслідування за участю закупника ОСОБА_4 провели першу оперативну закупку, а 11.04.2018 провели другу, за участю того самого закупника ОСОБА_4 , й тих самих понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Однак, за тривалий період проведення досудового розслідування у цьому провадженні, зокрема і здійснення НСРД, було виявлено лише 2 випадки збуту психотропних речовин, а саме 22.03.2018 та 11.04.2018, одній і тій же особі - ОСОБА_2 , на його прохання, за активної участі та під контролем органу досудового розслідування, й не встановлено, що ОСОБА_1 здійснював збут психотропних речовин будь-яким іншим особам, окрім ОСОБА_4 , а також вчинення інших неправомірних дій, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Разом з цим, в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які б свідчили про збут вказаних речовин ОСОБА_1 раніше, що не свідчить про систематичний характер таких його дій, й те, що без втручання правоохоронних органів він би займався такою діяльністю.

Не містять матеріали провадження і об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення або готування до вчинення злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів чи психотропних речовин, ОСОБА_1 до моменту проведення оперативної закупки та встановлення факту ініціювання збуту особою, залученою до проведення оперативних закупок.

До того ж, не можливо не звернути уваги на той факт, що орган досудового розслідування, провівши 22.03.2018 контроль за вчиненням злочину з використанням аудіо-, відеоконтролю за особою за участю ОСОБА_4 , не здійснив заходів, направлених на припинення злочинної діяльності ОСОБА_1 , а навпаки, продовжив свої провокаційні дії за участі тієї самої особи ОСОБА_4 , тобто не обмежився пасивним розслідуванням.

Разом з цим, допитані в судовому засіданні свідки, зокрема поняті, лише підтвердили викладені у зазначених протоколах обставини, проте доводів сторони захисту щодо провокації злочину жодним чином не спростували.

Отже, зважаючи на те, що з березня 2018 року та під час здійснення досудового розслідування працівниками поліції задокументовано лише 2 факти передачі психотропних речовин одній і тій же залегендованій особі ОСОБА_4 , показаннями якої сторона обвинувачення і обґрунтовує відсутність провокації з боку співробітників правоохоронного органу, які в значній мірі суперечать іншим дослідженим доказам, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність прокурором відсутності провокації вчинення злочину, обґрунтовано визнавши зібрані під час проведення обох оперативних закупок докази недопустимими, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Водночас, обгрунтованим є посилання суду й на те, що з рапорту слідчого СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Будняка В.В. від 31.05.2018, видно, що в ході досудового розслдування у цьому провадження, зокрема під час затримання ОСОБА_1 , у нього було виявлено фрагмент фольги з кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку експерта № 7-744 від 20.04.2018 містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса якого склала 0,0636 г., тому в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення передбачено ст. 44 КУпАП, а саме незаконні придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах, однак ні в матеріаоах провадження, ні прокурором не було надано доказів того, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, що також свідчить про упередженність працівників поліції в цій справі та їх намір притягнути ОСОБА_1 виключно до кримінальної відповідальності.

До того ж, суд обгрунтовано послався на порушення строків виготовлення протоколів за результатами проведення НСРД, що є підставою для визнання їх недопустимими доказами.

Разом з цим, враховуючи, що основними доказами, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, були матеріали, отримані в ході проведення НСРД, а саме: контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки і аудіо-, відео контролю за особою, які були предметом детального аналізу суду першої інстанції, суд дійшов обгрунтованого висновку, що вони отримані з істотним порушенням порядку, встановленому КПК України, тому є недопустимими, як і всі інші докази, які є похідними від них.

Разом з цим, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.04.2018 та протоколом огляду предмета від 11.04.2018, слідчим, окрім іншого було проведено обшук затриманого ОСОБА_1 , під час якого було виявлено та вилучено в лівому внутрішньому кармані куртки фрагмент фольги з речовиною білого кольору у формі кристалів, два шприци в упаковках ємністю 2 мл, мобільний телефон марки Nokia 1202-2 з сім картою НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 92 грн. купюрами номіналом 50, 20, 10, 10 та 2 грн. Затримання фіксувалось за допомогою відеокамери SONY DCR-SX44E на цифровий носій microSD «Kingston» 32 Gb.

З відеозапису на якому зафіксовано затримання та обшук ОСОБА_1 11.04.2018, видно, що фактично грошові кошти було вилучено під час огляду автомобілю ВАЗ-2105 червоного кольору, який було проведено за добровільною згодою ОСОБА_7 , однак слідчим в порушення вимог ст. 104 КПК України, не було складено протокол вказаної слідчої дії, та в протоколі затримання відображено відомості, які не відповідають дійсності, що потягло за собою їх відображення і в постанові слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11.04.2018 і в ухвалі слідчого судді Токмацького районного суду Запорізької області від 13.04.2018 про накладення арешту на вилучене майно.

До того ж, з відеозапису видно, що при затриманні ОСОБА_1 були присутні інші особи, зокрема оперуповноважений Солодкий Є., який вчиняв активні дії: допомагав пакувати вилучені у ОСОБА_1 речі, здійснював обшук особи ОСОБА_1 , розмовляв з водієм автомобіля, відчиняв двері автомобіля оглядав його, й які, в порушення ч. 3 ст. 104 КПК України, не зазначені в протоколі затримання від 11.04.2018, а опис речей і документів, який є додатком до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.04.2018, в порушення ч. 3 ст. 105 КПК України, підписаний лише слідчим та ОСОБА_1 .

На переконання апеляційного суду, зазначені порушення кримінального процесуального закону є істотними, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про їх недопустимість.

Суд, визнавши недопустимими доказами за результатом проведення НСРД у цьому провадженні, обґрунтовано визнав похідні докази також недопустимими, а відтак вони не можуть використані як докази обвинувачення. При цьому, судом першої інстанції згідно ч. 6 ст. 9 КПК правильно враховано правову концепцію «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто докази, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими, як докази.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції належним чином дослідив й покази обвинуваченого та свідків, та письмові докази, що були надані стороною обвинувачення, й зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів у провадженні, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Разом з цим, доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, в розумінні ч. 3 ст. 409 КПК України, не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування виправдувального вироку судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів зауважує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції, та вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, як необгрунтовану, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Токмацького районного відділу Пологівської окружної прокуратури Саврана Олексія Миколайовича - залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

Коваленко Н.В. Крот С.І. Слоквенко Г.П.