ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2245/21 Номер провадження 11-сс/814/8/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 , і в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2021 року за №0000250, накладено арешт на деревину порід "Ясен", об`ємом 1,7 та 1,4 м3, "Дуб", об`ємом 1,4 м3, які залишено на зберігання на території ПКС «Старт», що за адресою: вул. Костенка, 10 смт Білики Полтавського р-ну Полтавської обл.

Постановлення такого судового рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучена деревина відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, та наявні ризики відчуження й пошкодження цього речового доказу, при цьому, врахував необхідність його зберігання в належних умовах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт вилученої деревини.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: в порушення вимог КПК України з клопотанням про арешт майна третьої особи звернувся слідчий, а не прокурор; вилучена деревина не відповідає критеріям речового доказу, так як була виявлена в посадці між полями, що не відноситься до лісового фонду України або заповідної зони, а також власник майна ОСОБА_6 має всі необхідні дозвільні документи на порубку дерев у цій посадці; за ст.246 КК України обов`язковим є заподіяння істотної шкоди; ПКС «Старт» не може забезпечити належних умов зберігання деревини, на яку накладено арешт.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи скарги, поданої до суду апеляційної інстанції, та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

У відповідності до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог слідчим суддею дотримано.

Частиною 1 п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Законодавче ж визначення речових доказів має казуїстичний характер, тобто являє собою відкритий перелік їх різновидів.

Так, ст.98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Така класифікація речових доказів певною мірою має умовний характер, оскільки один і той самий предмет може одночасно належати до різних класифікаційних груп.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Відділенням поліції №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2021 року за №0000250, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а саме за фактом незаконної порубки дерев 18 жовтня 2021 року поблизу с. Мирне Полтавського р-ну Полтавської обл. у лісовому насадженні між полями (а.п. 2).

18 жовтня 2021 року слідчим ОСОБА_7 проведено огляд місця події - полезахисної лісової смуги, що розташована поблизу с. Мирне Полтавського р-ну Полтавської обл., у ході якого зафіксовано на цій смузі факт порубки дерев, виявлено пні дерев з ознаками свіжого спилу та розпилені стовбури сироростучих дерев порід «Дуб» та «Ясен», розмірами: 33х29 см; 28х26 см; 29х29 см; 41х40 см, 40х38 см; 25х25 см; 75х56 см; 21х23 см; 25х32 см; 20х17 см; 34х37 см; 44х45 см; 38х38 см; 26х26 см; 30х30 см; 37х25 см; 50х40 см; 40х40 см; 22х21 см; 19х20 см; 27х22 см; 30х30 см; 21х21 см; 24х22 см; 26х20 см; 55х80 см; 36х35 см, об`ємом 1,7 та 1,4 м3 - породи «Ясен», об`ємом 1,4 м3 - породи "Дуб", які було вилучено з місця події, що підтверджується протоколом огляду місця події від 18 жовтня 2021 року з фототаблицею.

Те, що оглядувані насадження є полезахисною лісовою смугою між земельними ділянками підтвердила й Білицька селищна рада Полтавського району Полтавської області у відповіді на запит від 21 жовтня 2021 року.

Цього ж дня вилучену деревину визнано речовим доказом і передано на зберігання ПКС «Старт», що підтверджується постановою слідчого від 18 жовтня 2021 року та розпискою директора названого підприємства про отримання речового доказу.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт вказаної деревини. Вивчивши дане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що таке воно містить відповідне обґрунтування підстав та мети накладення арешту, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речового доказу.

Аналізуючи наведені вище докази, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучена деревина порід "Ясен", об`ємом 1,7 та 1,4 м3, "Дуб", об`ємом 1,4 м3, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на даній стадії кримінального провадження визнана речовим доказом, оскільки є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. Ця деревина була об`єктом кримінально протиправних дій, зберегла на собі сліди вчинення зазначеного кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У свою чергу, слід зауважити, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією і обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли формувався цей доказ.

Ураховуючи зазначені обставини провадження, значну кількість незаконно порубаної деревини, позицію ОСОБА_6 , який уважає, що випил дерев ним здійснено з дотриманням вимог закону, слід погодитись також з мотивами слідчого судді про наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, а саме відчуження, пошкодження деревини порід «Дуб» і «Ясен». З огляду на вид речового доказу, на який накладено арешт, його зберігання на даній стадії не в органу досудового розслідування чи визначеного ним місця, не зможе у повній мірі гарантувати збереження доказових властивостей і достовірність даних, що містить цей доказ. Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у визначений у оскаржуваній ухвалі спосіб може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому, з аналізу призначених слідчих і процесуальних дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2021 року за №0000250, вбачається об`єктивна необхідність вилученої деревини для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України.

Негативних наслідків від накладення арешту на вказане майно апелянтом не наведено та колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що вилучена деревина не відповідає критеріям речового доказу, так як була виявлена в посадці між полями, є неспроможними.

Частиною 1 ст.246 КК України, за ознаками якої здійснюється досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні, передбачено відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяли істотну шкоду.

Лісові насадження це захисні та інші штучні насадження дерев і чагарників, які в сукупності набувають корисних властивостей дикоростучих лісів.

Відповідно ж до п.п.1 п.7 Порядку поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2007 року №733, до категорії захисних лісів відносяться лісові ділянки, що виконують функцію захисту навколишнього природного середовища та інженерних об`єктів від негативного впливу природних та антропогенних факторів, зокрема: лісові насадження лінійного типу (полезахисні лісові смуги, державні захисні лісові смуги, лісові смуги уздовж забудованих територій населених пунктів).

На користь зазначених висновків свідчить і те, що постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 650 завтерджено Правила утримання та збереження полезахисних лісових смуг, розташованих на землях сільськогосподарського призначення, в п.2 яких визначено, що під збереженням полезахисних лісових смуг розуміється комплекс заходів щодо організації охорони і захисту насаджень, у тому числі, від незаконних рубок.

Тобто, за змістом указаних приписів до лісових насаджень, за незаконну порубку дерев в яких передбачено кримінальну відповідальність за ч.1 ст.246 КК України, належать полезахисні лісові смуги, в яких 18 жовтня 2021 року під час огляду місця події і було зафіксовано незаконну порубку сироростучих дерев порід «Дуб» та «Ясен».

З цих підстав, так само неспроможними є доводи апелянта про те, що він здійснював порубку на підставі дозвільних документів, оскільки зі змісту наявної у справі та наданої ОСОБА_6 копії рішення Виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області видно, що радою надавався дозвіл тільки на розчищення земельних ділянок від парослі та чагарників, до того ж, за межами полезахисної смуги, а не на порубку сироростучих дерев, тобто багаторічних рослин із чітко вираженим твердим стовбуром і гілками, в згаданому лісовому насадженні. Відомостей про наявність інших документів, які би засвідчували законність порубки, визачених у ст.69 ЛК України (лісорубного або лісового квитка), матеріали провадження не містять та ОСОБА_6 станом на момент апеляційного розгляду надано не було.

Також колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження обмежувального заходу, через це твердження в апеляційній скарзі про обов`язкову наявність істотної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, з огляду на стадію кримінального провадження, є передчасними та не спростовують правильність висновків слідчого судді про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. При цьому, в кримінальному провадженні слідчим винесено постанову про залучення спеціаліста Державної екологічної інспекції Центрального округу для детального обчислення завданої шкоди, прокурором надано вказівки слідчому на подальше проведення судово-економічної експертизи для встановлення цієї обставини.

Слід зазначити, що арешт майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, і відповідно до частини третьої вказаної статті накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 того ж Кодексу.

Доводи про те, що слідчий суддя передав арештоване майно підприємству, що не може забезпечити умови його зберігання, є безпідставними та спростовуються даними довідки ПКС «Старт» (адреса: вул. Костенка, 10 смт Білики Полтавського р-ну Полтавської обл.), у якій директором підприємства підтверджено, що вилучена в ході огляду місця події деревина зберігається в належних умовах, територія огороджена і знаходиться під охороною. Будь-яких даних, які би свідчили про знищення чи псування істотних властивостей цього речового доказу в місці, визначеному в ухвалі слідчого судді, матеріали справи не містять, також їх не надано й апелянтом і його представником.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання у межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив ініціатор клопотання чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться у клопотанні слідчого.

Посилання ж ОСОБА_6 на те, що в цьому кримінальному провадженні в порушення вимог КПК України з клопотанням про арешт майна третьої особи звернувся слідчий, а не прокурор, слід визнати безпідставними.

Так, у відповідності до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Тобто, зазначена норма містить чіткий перелік суб`єктів, які мають право подати до слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно, та нею прямо передбачено, що слідчий, за наявності погодження прокурора, наділений таким правом і відповідно за означених умов є належною процесуальною особою для звернення із клопотанням про арешт майна.

У той же час, ст.64-2 КПК України є нормою-дефінцією, яка визначає лише права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та її завданням не є встановлення диференційованого порядку звернення з клопотанням про накладення арешту на майно в порівнянні з приписами названої вище ч.1 ст.171 КПК України.

У кримінальному ж провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2021 року за №0000250,, з клопотанням про арешт майна вилученої деревини порід "Ясен", об`ємом 1,7 та 1,4 м3, "Дуб", об`ємом 1,4 м3, звернувся слідчий Відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_7 ,, за погодженням з прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 , через це у досліджуваній ситуації клопотання про арешт указаного майна подано з дотриманням вимог ч.1 ст.171 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року про арешт майна без зміни.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4