Справа № 503/894/21
Провадження № 1-кп/503/11/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима матеріали за виділеними в окреме провадження матеріалами із судового провадження № 503/711/21 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 28.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, українця, не працюючого, виконує роботи за наймам, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31.05.2010 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;
- 05.03.2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області засуджено за п.4 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років і 1 місяць, з приєднанням на підставі ч.1 ст. 71 КК України невідбутої частини покарання за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2010 року строком 1 місяць та призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років і 2 місяці, 29.08.2016 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області умовно-достроково звільнений, на підставі ст. 81 КК України, з невідбутою частиною покарання у виді 2 роки і 5 місяців 21 день,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, 186 ч.3 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

встановив:
27.04.2021 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_3 спільно з Особою 1 та Особою 2, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, проходячи повз домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 вступили у злочинну змову спрямовану на таємне викрадення металобрухту, який зберігається на території вищевказаного домоволодіння та належить ОСОБА_5 .
З метою реалізації вказаного злочинного наміру, діючи умисно за попередньою змовою в той же день та час, ОСОБА_3 спільно з Особою 1 та Особою 2, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, з урахуванням сприятливої обстановки, яка на їх переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, зайшли на огороджену територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , де на його подвір`ї виявили металевий балок тавру, довжиною 6 метрів, яка належить ОСОБА_5 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, взявши у руки металевий балок тавру, вийшли з зазначеного подвір`я, однак в той час їх дії перестали бути таємними, оскільки біля території вказаного домоволодіння проходила ОСОБА_7 та викрила їх.
Усвідомлюючи, що їхні дії помічені ОСОБА_3 спільно з Особою 1 та Особою 2, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, продовжили скоєння кримінального правопорушення та умисно, відкрито, при цьому ОСОБА_3 з кваліфікуючою ознакою повторності (маючи незняту і непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України), викрали шести метровий металевий балок тавру, вагою 112 кг, вартістю 619 гривень 36 копійок, яка представляє для потерпілого цінність брухту чорних металів та покинули територію вказаного домоволодіння завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на вказану вище суму.
При цьому виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не змогли його закінчити з причин, які не залежали від їх волі, оскільки в той же день та час на АДРЕСА_1 із викраденим майном їх виявив потерпілий ОСОБА_5 та припинив їхні протиправні дії.
В судовому засіданні обвинуваченний ОСОБА_3 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, 186 ч.3 КК України визнав повністю, надавши суду покази про те, що умисел на вчинення крадіжки в нього виник коли Він разом з іншими двома співучасниками проходили повз домоволодіння потерпілого та під час її вчинення були помічені місцевою жителькою, яка проходила повз, внаслідок чого у подальшому дійсно скоїли відкрите викрадення вище вказаного майна потерпілого. В скоєному розкаюється, тиску на нього або примушування до визнання ним своєї вини до нього не застосовувалось.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. При цьому, до виділення із судового провадження матеріалів щодо даного обвинуваченого в окреме провадження подав до суду письмову заяву про розгляд судового провадження за його відсутності, а також додатково подав окрему заяву про розгляд виділеного судового провадження за його відсутності.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:
- показами обвинуваченого ОСОБА_3 наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду, які фактично зводились до підтвердження вище наведених фактичних обставин кримінального провадження, при цьому не містили обставин які б суперечили їм або спростовували їх;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.05.2021 року (а.в.с.140-142) за участі обвинуваченого ОСОБА_3 , на той час підозрюваного, із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.в.с.143), яким зафіксовано відтворення обвинуваченим його дій, обстановки під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та самих обставин вчинення останнього, а саме обвинувачений ОСОБА_3 показав місце звідки ним разом з двома іншими особами було викрадено металевий балок тавру, а саме огороджену парканом територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_5 розташованого по АДРЕСА_1 ; спосіб у який здійснювалось її переміщення з місця викрадення до будинку одного із співучасників Особи 1, кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження; момент їх викриття свідком ОСОБА_7 , яка є сусідкою потерпілого ОСОБА_5 ; та сам маршрут, яким вони спільно несли викрадене майно до моменту їх виявлення на стежці і припинення їхніх дій потерпілим ОСОБА_5 .
Судом обвинуваченому було додаткового роз`яснено положення ч.3 ст. 23 та пункту 1 ч.4 ст. 42 КПК України щодо можливості реалізації права на допит свідків обвинувачення і допиту свідків захисту, але сторона захисту даним процесуальним правом не скористалася.
Отримавши і дослідивши вище зазначенні показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та документи, а також враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у кримінальному провадженні, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього.
Учасникам судового провадження судом попередньо також було роз`яснено, що згідно ч.2 ст. 394 КПК України вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. З чим учасники погодились і проти чого також не заперечували.
Суд визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 , з урахуванням примітки 1 до ст. 185 КК України, абзацу 3 пункту 4 та абзацу 7 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10, кваліфікує за ст. 15 ч.2, 186 ч.3 КК України, як закінчений замах на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище.
Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченим під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, 186 ч.3 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується негативно (а.в.с.147), не одружений, дітей не має, не працює, у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває (а.в.с.161), раніше судимий за вчинення злочину проти власності, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Аналіз інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 з досудової доповіді органу з питань пробації (а.в.с.199-202), вказує на те, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, становлять небезпеку для суспільства та оцінені як високі, у зв`язку з чим беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію теперішнього правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб), а у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, відповідно до пункту 2 ч.3 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; та відповідно до пункту 4 ч.3 ст. 76 КК України виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна кримінального мислення».
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого діяння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, а саме активні дії зі сторони потерпілого ОСОБА_5 для припинення протиправного діяння, а також характер та рівний ступінь участі ОСОБА_3 під час співучасті у вчиненні кримінального правопорушення.
У зв`язку з вище зазначеним, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші вище наведені обставини справи, зокрема те, що до обвинуваченого ОСОБА_3 судом вже було застосовано покарання у виді позбавлення волі на певний строк під час засудження за раніше вчинений злочин проти власності, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, але після його подальшого реального відбуття із застосуванням умовно-дострокового звільнення від відбування частини покарання обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, внаслідок чого вже після закінчення частини невідбутого покарання від відбування якої його було умовно-дострокового звільнено вчинив нове кримінальне правопорушення, то суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тому вважає за необхідне призначити міру безальтернативного покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч.3 ст. 186 Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням обмеження строку покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 68 КК України, яке є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого ОСОБА_3 так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, не зменшилися та не змінилися, то суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраного до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому строк останнього підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк його тримання під вартою під час судового розгляду у період з 12.00 години 28.04.2022 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цього запобіжного заходу.
Процесуальні витрати в сумі 514,86 грн, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи, згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 (з урахуванням існування Особи 1 та Особою 2, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження) на користь держави у пропорційній рівній частині, а саме у розмірі 171,62 грн.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, 186 ч.3 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 5 (п`ять) місяців.
Запобіжний захід обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 12.00 години 28.04.2022 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи, в сумі 171,62 грн.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1