Дата документу 04.07.2022 Справа № 336/1459/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1459/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/912/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2022 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, працюючий, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 8499 грн. 4 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

19 жовтня 2020 року, приблизно о 07.40 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух зі швидкістю 91,5-95,7 км/год по проїзній частині вул. Олексія Поради в напрямку від вул. Харчової до автомобільної дороги, що веде до вул. Елеваторної на території м. Запоріжжя.

У цей же час велосипедист ОСОБА_9 , керуючи велосипедом Formula Omega, здійснюючи рух по проїзній частині автомобільної дороги, що веде від вул. Елеваторної до вул. Олексія Поради, наблизившись до перехрестя з вул. Олексія Поради, в місті перетину вказаних проїзних частин зупинив велосипед, після чого почав виконувати маневр проїзду перехрестя, рухаючись справа-наліво по ходу руху водія ОСОБА_7 .

Перехрестя проїзної частини вул. Олексія Поради та проїзної частини автомобільної дороги, яка веде до вул. Елеваторної, є перехрестям рівнозначних доріг, про що свідчить відсутність знаків пріоритету за напрямком руху водія ОСОБА_7 та велосипедиста ОСОБА_9 .

Під час подальшого руху на перехресті рівнозначних доріг вул. Олексія Поради та автомобільної дороги, яка веде до вул. Елеваторної, водій ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б та 16.12. ПДР України, не дав дорогу велосипедисту ОСОБА_9 , який виїхав на вказане перехрестя, та, здійснюючи проїзд перехрестя з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, маючи технічну можливість уникнути наїзду шляхом зменшення швидкості аж до зупинки, вказаних заходів не вжив, внаслідок чого допустив наїзд передньої частини керованого ним автомобілю з лівою бічною частиною велосипеду під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав закритий багатоуламковий перелом обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням фрагментів, підшкірну гематому в області лівого передпліччя, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що місце ДТП не є перехрестям рівнозначних доріг, а вважається місцем прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Крім того, на вулиці без назви при її приляганні до вулиці Олексія Поради є знак 2.1. «Дати дорогу», а на вулиці Олексія Поради був відсутній дорожній знак 1.21 «Перехрещення рівнозначних доріг», тому він не знав і не міг знати, що наближається до перехрестя рівнозначних доріг, і що він зобов`язаний надавати перевагу у русі вантажному автомобілю та велосипедисту.

Тому він правомірно вважав, що рухається по головній дорозі, а вантажний автомобіль та велосипедист повинні надати йому перевагу в русі.

Крім того, на вулиці Олексія Поради з одного боку (проти напрямку руху його автомобіля), все ж таки було встановлено знак 2.3 «Головна дорога», вказана вулиці є головною по відношенню до всіх інших вулиць, які її перетинають чи до неї примикають.

Вважає, що велосипедист ОСОБА_9 зобов`язаний був надати йому перевагу в русі і не вправі був виїжджати на вулицю Олексія Поради безпосередньо перед його автомобілем з прилеглої території.

За таких обставин, у даній ДТП винен не тільки він, а і потерпілий ОСОБА_9 , який не виконав вимоги пункти 10.1, 12.3, 16.11 ПДР України, що не було враховано місцевим судом при ухваленні вироку та призначенні покарання.

З приводу призначеного покарання зазначає, що він погоджується з основним покаранням та вважає його достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи також наявність вини велосипедиста у ДТП, суд міг застосувати приписи ст. 69 КК України та не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

До того ж, він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, не має судимостей, не має залежності від алкоголю та наркотичних засобів, під час судового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та щиро розкаявся, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, постійне місце проживання.

Звертає увагу, що автомобіль є вкрай необхідним для його сім`ї, його дружина не має права керування, їх необхідно якось діставатись до роботи та відвозити дитину до школи, а місце роботи знаходиться за 8 км від місця проживання, куди громадський транспорт фактично не ходить.

Просить вирок змінити, визнати доведеним факт порушення велосипедистом ОСОБА_9 пунктів 10.1, 12.3, 16.11 ПДР України, на підставі ст. 69 КК України не призначати йому додаткове покарання, а в іншій частині вирок суду залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу без доповнень. Не заперечував, що наїзд на потерпілого здійснив в той час, коли потерпілий перебував на зустрічній для нього ОСОБА_7 смузі руху, а відбулося це тому, що на його смугу руху виїхав вантажний автомобіль, та не бажаючи зменшувати швидкість руху, він вирішив його об`їхати по зустрічній смузі руху, на якій в той час вже перебував потерпілий.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що ОСОБА_7 постійно їхав по головній дорозі, знав про це та не міг передбачити, що ОСОБА_9 вийде перед ним.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що експерт розглядав два варіанти розвитку подій, і суд вірно врахував саме другий варіант експертизи, за яким дороги були рівнозначними, оскільки на їх перехресті в місці ДТП не було дорожніх знаків. В іншій частині всі обставини доведені, додаткове покарання є обов`язковим, а підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України відсутні.

Потерпілий ОСОБА_9 відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження копії свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 197)

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 1 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілого та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що він рухався на автомобілі по вул. Олексія Поради в напрямку автодороги Харків-Сімферополь зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. Коли під`їжджав до перехрестя, на якому не було розташовано знаків пріоритету, побачив, що справа виїжджала вантажівка, яка не дала дорогу його автомобілю. Щоб уникнути зіткнення він застосував гальмування та змінив напрямок руху автомобілю вліво, виїхавши на зустрічну смугу руху. Раптом він побачив велосипед під керування ОСОБА_9 , до якого було вже пара метрів, який виїхав за вантажівкою, після чого сталось зіткнення.

Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачений, не заперечуючи факту зіткнення з велосипедистом, вважає, що потерпілий повинен був надати йому перевагу в русі, а позиція захисту зводилась до того, що потерпілий ОСОБА_9 також порушив ПДР України.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про доведення в повному обсязі вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що він їхав на велосипеді по вулиці, яка йде від вул. Елеваторної в напрямку вул. Олексія Поради. Перед виїздом на вул. Олексія Поради він рухався за вантажівкою, збираючись здійснити маневр повороту ліворуч. Дочекавшись проїзду автомобілів, які наближались з правого боку, він виїхав на перехрестя та майже завершив маневр повороту ліворуч, коли відбулось зіткнення.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 жовтня 2020 року, схеми та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянку проїзної частини по АДРЕСА_2 в районі перехрестя. Протоколом та схемою зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів, дорожня обстановка та сліди, залишені під час дорожньо-транспортної пригоди. Під час огляду встановлено, що дорожні знаки та дорожня розмітка на вказаній ділянці дороги відсутні (а.с. 85-97).

З протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 листопада 2020 року, схеми та фототаблиці до нього вбачається, що ОСОБА_7 указав траєкторію руху автомобілю під його керуванням, місце наїзду на велосипед, а експериментальним шляхом було визначено час, який пройшов з моменту виявлення ОСОБА_7 велосипедиста та до моменту наїзду на нього (а.с. 135-141).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 11 листопада 2020 року, схеми та фототаблиці до нього вбачається, як за участі потерпілого ОСОБА_9 визначалось місце наїзду та експериментальним шляхом визначалась швидкість руху велосипеду під керуванням ОСОБА_9 (а.с. 128-134).

З висновку експерта № 1223 від 5 листопада 2020 року вбачається, що у ОСОБА_9 було виявлено багатоуламковий перелом обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням фрагментів, підшкірна гематома в області лівого передпліччя, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день (а.с. 125-127).

З висновку експерта № 9-925 від 15 січня 2021 року вбачається, що первинний контакт автомобілю ВАЗ 21114 із велосипедом в момент наїзду відбувся передньою лівою частиною з лівою бічною частиною відповідно, під кутом взаємного розташування 80°. Визначити місце наїзду експертним шляхом у вигляді геометричної точки не є можливим, однак, місце наїзду автомобілю на велосипед, встановлене 19 жовтня 2020 року в ході огляду місця події, може відповідати дійсності. Швидкість автомобілю ВАЗ 21114 під керуванням ОСОБА_7 становила не менше 91,5-95,7 км/год. (а.с. 114-121).

З висновку експерта № 9-1024 від 12 лютого 2021 року вбачається, що експертом було розглянуто два варіанти подій: перший варіант проїзна частина вул. Олексія Поради є головною по відношенню до проїзної частини автомобільної дороги, яка веде від вул. Елеваторної до вул. Олексія Поради, другий варіант якщо перехрестя вказаних вулиць є перехрестям рівнозначних доріг (а.с. 147-164).

Які вірно зазначив суд першої інстанції, у ході огляду місця ДТП було встановлено відсутність дорожніх знаків, які б визначали пріоритетність доріг, протокол за результатами огляду був складений за участі ОСОБА_7 та підписаний ним без заперечень, тому суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки експерта, які викладені у варіанті № 2.

З варіанту № 2 вбачається, що у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно вимогам п.п. 12.4, 12.9б, 16.12 Правил дорожнього руху. Велосипедист ОСОБА_9 мав діяти у відповідності до вимог 12.3 ПДР.

Дії водія ОСОБА_7 не відповідають вимогам п. 16.12 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до механізму пригоди за показаннями водія ОСОБА_7 у діях велосипедиста ОСОБА_9 невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР не вбачається, тобто його дії не перебувають у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Натомість відповідно механізму пригоди за показаннями велосипедиста ОСОБА_9 його дії не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди залежала від виконання ним вимог п. 16.12 ПДР. Відповідно до механізму пригоди за показаннями водія ОСОБА_7 велосипедист ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригляди. Натомість відповідно механізму пригоди за показаннями велосипедиста ОСОБА_9 він мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР.

З довідки районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 10 грудня 2020 року вбачається, що схема організації дорожнього руху по вул. Олексія Поради в районній адміністрації відсутня (а.с. 200).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме невиконання обвинуваченим вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б та 16.12. ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП та наслідками, що настали.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що суд першої інстанції також повинен був визнати потерпілого винним у порушенні ПДР України, зокрема пунктів 10.1, 12.3, 16.11, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України, державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування протиправні дії ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, і за таким обвинуваченням було складено обвинувальний акт, який у подальшому було направлено до суду.

При цьому, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що вчинення дорожньо-транспортної пригоди інкримінувалось саме ОСОБА_7 , а велосипедист ОСОБА_9 у результаті ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та був визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Жодних обвинувачень ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні висунуто не було.

За наведених обставин, судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто та рішення прийнято в межах, визначених ст. 337 КПК України, тобто лише щодо особи, у відношенні якої висунуто обвинувачення.

Отже, з урахуванням обсягу обвинувачення, висунутого прокурором у обвинувальному акті, меж судового розгляду та обсягу прав сторін кримінального провадження, доводи обвинуваченого про необхідність визнання потерпілого ОСОБА_9 винуватим у порушенні пунктів 10.1, 12.3, 16.11 ПДР України саме в даному кримінальному провадженні, є неспроможними.

На переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні обов`язковому встановленню підлягало вирішення питання про те, чи перебували допущені саме обвинуваченим порушення вимог Правил дорожнього руху України в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

Врахувавши вихідні дані, встановлені під час досудового розслідування та зазначені в протоколі огляду місця ДТП та додатковому протоколі огляду місця ДТП, а також пояснення, надані обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 під час проведення слідчих дій за їх участі, судовий експерт ОСОБА_10 прийшов до висновку, що якщо перехрестя доріг, де сталося ДТП, є перехрестям рівнозначних доріг, то дії ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 16.12 ПДР України, що з технічної точки зору і знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 16.12 ПДР України.

Інших вихідних даних, окрім зазначених у постанові про призначення експертизи від 13 листопада 2020 року, протоколі огляду місця ДТП від 19 жовтня 2020 року та схемі до нього, протоколі додаткового огляду місця ДТП від 11 листопада 2020 року, поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , експерту надано не було у зв`язку з відсутністю таких у матеріалах кримінального провадження.

Що стосується безпосередньо наявних у матеріалах кримінального провадження висновків експертів, то колегія суддів вважає їх належними, допустимими та достовірними доказами підтвердження винуватості обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху, які потягли наслідки у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому.

Так, оцінюючи вказані докази, колегія суддів враховує, що експертні дослідження були проведені в установленому законом порядку, і у колегії суддів відсутні сумніви щодо кваліфікації та компетентності судових експертів.

Крім того, стороною захисту не заявлялося клопотань про допит у судовому засіданні експертів, які їх проводили, а тому враховуючи повноту та об`єктивність дослідження, обґрунтованість та логічність висновків, у суду першої інстанції не було підстав не довіряти даних висновкам.

При цьому, ключовим доказом на підтвердження вини ОСОБА_7 є висновок експерта № 9-1024 від 12 лютого 2021 року, в якому було розглянуто два варіанти подій: перший варіант проїзна частина вул. Олексія Поради є головною по відношенню до проїзної частини автомобільної дороги, яка веде від вул. Елеваторної до вул. Олексія Поради, другий варіант якщо перехрестя вказаних вулиць є перехрестям рівнозначних доріг.

Мотивуючи своє рішення про необхідність врахування саме висновків експерта, які викладені у варіанті № 2 (перехрестя рівнозначних доріг), суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що у ході огляду місця ДТП було встановлено відсутність дорожніх знаків, які б визначали пріоритетність доріг, що підтверджується змістом протоколу, який був складений за участі ОСОБА_7 та підписаний ним без заперечень.

Той факт, що на місці ДТП не було встановлено жодних дорожніх знаків, підтверджується фототаблицями до протоколів огляду (додаткового огляду) місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відсутність будь-яких знаків пріоритету на перехресті також підтвердив сам обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту в суді першої інстанції, який категорично зазначив, що коли він під`їжджав до перехрестя, на ньому не було розташовано знаків пріоритету.

Не спростовано версію сторони обвинувачення з приводу того, що перехрестя є перехрестям рівнозначних доріг і наданою стороною захисту довідкою районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 10 грудня 2020 року, оскільки схема організації дорожнього руху по вул. Олексія Поради в районній адміністрації відсутня.

Враховуючи, що на вул. Олексія Поради та прилеглих до неї вулицях дійсно не було встановлено відповідних дорожніх знаків (у тому числі знаку 1.21. «Перехрещення рівнозначних доріг» чи знаку 2.3. «Головна дорога» за напрямком руху обвинуваченого), що свідчить про відсутність чіткої і зрозумілої схеми дорожнього руху, то учасники дорожнього руху, у тому числі обвинувачений, повинні були вважати, що наближаються до перехрестя рівнозначних доріг.

Є припущенням доводи про те, що оскільки ОСОБА_9 виїжджав з вулиці без назви до вул. Олексія Поради, то ця вулиця без назви є місцем прилягання до дороги виїзду з прилеглої території (та не вважається перехрестям), оскільки жодних доказів на підтвердження цього стороною захисту надано не було.

Той факт, що вулиця, по якій рухався ОСОБА_9 не має фактичної назви, сам по собі не свідчить про те, що така вулиця автоматично є місцем прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

За таких обставин, у колегії суддів не має жодних сумнівів у тому, що перехрестя проїзної частини вул. Олексія Поради та проїзної частини автомобільної дороги, яка веде до вул. Елеваторної, є перехрестям рівнозначних доріг, про що свідчить відсутність знаків пріоритету за напрямком руху водія ОСОБА_7 та велосипедиста ОСОБА_9 , тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість посилань сторони захисту, оскільки висновки експертиз, які були проведені за ініціативою сторони обвинувачення є повними та обґрунтованими, і в сукупності з іншими доказами в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Окремо слід звернути увагу на те, що швидкість автомобілю під керуванням ОСОБА_7 становила не менше 91,5-95,7 км/год, чим останній також порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б ПДР України, а наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 стався на зустрічній для ОСОБА_7 смузі руху.

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини обвинуваченого є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи сторони захисту про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу призначеного йому покарання, то колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі не оспорюється вид і розмір призначеного ОСОБА_7 основного покарання, а також висновок суду першої інстанції про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого, що призначене йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є суворим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Приходячи до висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, колегія суддів враховує, що він, керуючи транспортним засобом порушив чотири пункти Правил дорожнього руху України, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 закритого багатоуламкового перелому обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням фрагментів, підшкірної гематоми в області лівого передпліччя.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто суд першої інстанції міг не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Незважаючи на те, що обвинувачений раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, не має судимостей, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, постійне місце проживання (на підтвердження чого долучив до апеляційної скарги копії відповідних документів), на переконання колегії суддів, відсутні підстави для не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання на підставі ч. 2 ст. 69 КК України, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

До того ж, судом першої інстанції не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання, а дані, які характеризують особу обвинуваченого, вже були враховані при призначенні судом основного покарання та звільнення від його відбуванням з випробуванням.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду, що покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2022 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4