Справа № 141/127/22
Провадження №1-кп/141/25/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року смт Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 16.02.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

09.02.2022 року близько 16 годин 00 хвилин ОСОБА_3 прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 з метою провідати батька. Перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_5 , ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що в гаражному приміщенні даного домоволодіння знаходиться бензопила, якою можна заволодіти, вирішив її викрасти. В подальшому, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з метою особистого збагачення, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до гаражного приміщення, де із застосуванням металевого прута, який стояв поруч дверей зірвав скобу на вхідних дверях, після чого проник всередину даного приміщення.

Перебуваючи у гаражному приміщенні ОСОБА_3 виявив та в подальшому таємно викрав із столу бензопилу марки «FORESTA» моделі FA-38S, після чого ніким не поміченим вийшов на вулицю та розпорядився вкраденим на власний розсуд, а саме приніс викрадене майно до домогосподарства, в якому проживає. Своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 1530 грн 43 коп.

Досудовим слідством дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), із кваліфікуючою ознакою - поєднана із проникненням до іншого приміщення.

Допитаний в судовому засіданні 21.04.2022 року обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази суду, що він дійсно вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме, 09.02.2022 року близько 16:00 години прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до гаражного приміщення, де із застосуванням металевого прута, який стояв поруч дверей, зірвав скобу на вхідних дверях, після чого проник всередину даного приміщення та викрав із столу бензопилу марки «FORESTA» моделі FA-38S та заніс викрадене майно до свого домогосподарства.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила факти, викладенні в обвинувальному акті, та зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, відносно міри покарання покладається на розсуд суду та просить суворо не карати.

Враховуючи покази обвинуваченого та ту обставину, що обвинувачений повністю визнав свою вину, у відповідності до вимог ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що позиція обвинуваченого добровільна та він правильно розуміє зміст цих обставин. Суд роз`яснив учасникам кримінального процесу про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані стороною обвинувачення докази та обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Зокрема, судом враховано особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характерезується за місцем проживання, покази потерпілої ОСОБА_5 , яка зазначила, що претензій майнового та морального характеру до ОСОБА_3 не має. Крім того, при призначенні покарання суд враховує відносно молодий вік обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що він жалкує про вчинене та завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до статті 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , щире каяття, з наступних підстав.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Натомість, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_3 відшкодував шкоду, завдану злочином.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_3 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України - у межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі.

При цьому, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його вік, процесуальну поведінку та негативне ставлення до скоєного, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання за переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався, підстав для застосування запобіжних заходів відносно обвинуваченого немає.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово - товарознавчої експертизи в сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 копійку, оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

Керуючись ст.ст. 50, 66, 67, 75, 76, ч. 3 ст. 185 КК України, ст.ст.100, 124, 126, 368-371, 373-376, 474 - 476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном два роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово - товарознавчої експертизи в сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 копійку.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області у справі № 136/263/22 від 18.02.2022 року, скасувати.

Повернути власнику майна, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бензопилу в корпусі оранжевого кольору, марки «FORESTA» моделі FA-38S, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Липовець, вул. Героїв Майдану, 75, Вінницького району Вінницької області.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оратівський районний суд Вінницької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1