Номер провадження: 11-кп/813/1595/22
Справа № 523/4795/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 10.06.2022 в межах кримінального провадження №0000261 від 16.03.2022 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, не працевлаштованої, не заміжньої, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз:

- 29.09.2021 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання вирішено відраховувати з моменту затримання ОСОБА_7 для виконання вказаного вироку.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил російської федерації та впровадженням на території України воєнного стану відповідно до рішення Верховного головнокомандувача №64/2022 від 24.02.2022, будучи раніше засудженою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знову скоїла умисні, корисливі злочини при наступних обставинах.

Так, 07.03.2022 приблизно об 11 год., більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна прибула до магазину «Коло», належного ТОВ «Арітейл», розташованого за адресою: м. Одеса, пр-т. Добровольського 83, де визначила об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось у торгівельному залі зазначеного магазину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та не зможе їй завадити, перебуваючи у торгівельній залі вищевказаного магазину, підійшла до торгівельних полиць, з яких таємно викрала товар, а саме: жувальну гумку марки «7stick» у кількості 16 упаковок вартістю 14, 20 грн. кожна на загальну суму 227, 20 грн., дезодорант марки «Nivea» об`ємом 150 мл, у кількості 1 штуки вартістю 62, 80 грн., сир марки «Російський» , у кількості 4 штук, вагою по 160 г, вартістю 53, 20 грн. кожен на загальну суму 212, 80 грн., крем-мило марки «Dove» у кількості 1 штуки, вартістю 42, 80 грн., шпроти марки «Valmis» deluxe, вагою 250 г, у кількості 1 штуки, вартістю 83, 20 грн., станки марки «Gillette», у кількості 1 упаковка (вміст 1 упаковки 3 шт.) вартістю 118, 40 грн., кава марки «Nescafe», вагою 120 г, у кількості 1 упаковки, вартістю 96 грн., шпроти марки «Valmis» ризькі, вагою 160 г, у кількості 2 штуки, вартістю 55, 20 грн. кожна на загальну суму 110, 40 грн., а всього на суму 953, 60 грн.

Окрім того, 30.03.2022 приблизно о 10:30 год., більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу торгового центру «Сім`я», розташованого по вул. Семена Палія, 93А в м. Одесі, побачила на парковці раніше незнайому їй ОСОБА_9 , майно якої визначила об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та не може завадити, шляхом вільного доступу, таємно викрала з кишені пальто ОСОБА_9 належний останній мобільний телефон «Samsung Galaxy A50», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , у корпусі білого кольору, вартістю 8 474 грн., з захисним склом вартістю 399 грн., в чохлі чорного кольору вартістю 199 грн., в якому знаходилась карта пам`яті «Samsung Evo» вартістю 499 грн., а також сім карта мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, а всього загальною вартістю 9 870 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та завдавши потерпілій шкоду на вищевказану загальну суму.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваним вироком суду, зазначивши, що призначене їй покарання є занадто суворим, натомість, судом не було враховано наявності пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, того, що мотивом вчинення крадіжки була необхідність прогодувати дітей; працевлаштуватись вона не має можливості, оскільки страждає невиліковними захворюваннями СНІДом та гепатитом С; вину у скоєному визнала повністю та щиро розкаялась.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачена ОСОБА_7 просить застосувати стосовно неї дію ст. 69 КК України та змінити вирок суду 1-ої інстанції, значно зменшивши строк покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваним вироком суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим з огляду на невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого злочину, натомість, ОСОБА_7 щиро покаялась, надала правдиві свідчення, вчинила злочин під впливом тяжких обставин, зокрема, обвинувачена сама виховує трьох дітей без батька, тяжко хворіє.

Посилаючись на зазначені обставини, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу матеріалів провадження, зокрема, журналу судового засідання (а.с. 53-55) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 58-59) вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою провину у вчиненні інкримінованих їй злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів, які характеризують її особу.
При цьому, суд встановив, що обвинувачена правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження та у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі викладеного суд 1-ої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції щодо винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильність кваліфікації її дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти вірного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував те, що вона раніше судима, характер та системність правопорушень, особу винної, характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшує покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття, повне визнання вини у вчиненні злочинів.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7 злочинів, наведених даних про особу обвинуваченої та інших обставин справи в їх сукупності, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважав за необхідне застосувати до обвинуваченої покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, призначення їй покарання у межах, наближених до мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Так, ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Погоджуючись з позицією суду 1-ої інстанції, щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд зважає на те, що вона раніше була неодноразово судима за вчинення умисних злочинів проти власності, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, але вона знову вчинила тяжкий корисливий злочин проти власності, що свідчить про стійкість тенденції до продовження злочинної діяльності та небажання становитися на шлях виправлення.
Апеляційний суд приходить до висновку, що злочинна діяльність обвинуваченої ОСОБА_7 є способом її життя.
Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що викрадення чужого майна було вчинено через тяжкі сімейні обставини та зумовлені необхідністю прогодувати дітей, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки перелік викраденого майна, а саме дезодорант, крем-мило, жувальна гумка та мобільний телефон не є предметами першої необхідності та не є предметами, які забезпечують життєдіяльність дітей.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання вЗагальній частині цього Кодексу.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції керувався загальними принципами призначення покарання, визначеними ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема: обвинувачена раніше неодноразово судима за вчинення умисних злочинів та вчинила черговий злочин, маючи не погашену судимість, що свідчить про її схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.
Апеляційним судом встановлено, що суд 1-ої інстанції визнав наявними дві обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, та обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину відносно особи похилого віку, але суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше була судима за вчинення умисних, в тому числі й корисливих злочинів, вважає, що призначення їй покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, у даному випадку, є недоцільним.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченої про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 дії ст. 69 КК України, є безпідставними.
Наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 хронічних хвороб, а також малолітніх дітей на утриманні, не може слугувати беззаперечною підставою для пом`якшення призначеного їй покарання, оскільки обставини, встановлені під час апеляційного розгляду свідчать про те, що її виправлення є неможливим без ізоляції від суспільства, а наявність дітей не заважує їй вчиняти нові злочини.
Також, з огляду на встановлені обставини, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої ст. 75 КК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного їй покарання відсутні.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисникане підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 10.06.2022, яким ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженою, яка утримується під вартою - у той же строк, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4