КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/2562/19
Провадження №11-кп/824/3064/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 5 ст. 186 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

05 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2022,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26.09.2022 включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскації майна, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, згідно обвинувального акту, інкримінований ОСОБА_6 злочин, був вчинений за попередньою змовою групою осіб, які невстановлені під час досудового слідства, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнути покарання за вчинене, у разі доведеності його вини, незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні та вчинити інше кримінальне правопорушення, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_6 обов`язків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам кримінально-процесуального законодавства України та порушення норм кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2022, якою продовжено запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 26.09.2022 та постанови нову хвалу, якою змінити ОСОБА_6 , запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 або за місцем проживання: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду зроблений виключно на підставі клопотання прокурора, без з`ясування його доцільності, належності і допустимості, оскільки до клопотання прокурором про не було долучено жодного документу чи доказу на підтвердження тих ризиків, на які він у своєму клопотанні посилається, що свідчить про упереджене ставлення суду до обвинуваченого.
Також апелянт вказує, що у клопотанні не доведено достатніх підстав вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинятиме інші кримінальні правопорушення.
Крім того, апелянт стверджує, що клопотання прокурора є формальним без зазначення будь-яких доводів і посилань на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам. Також у клопотанні не зазначено, про те, що ОСОБА_6 чинить перешкоди слідству, а його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, хоча відповідно до ст.ст. 183-184 КПК України саме на прокурора покладаються обов`язки обґрунтовувати наявність ризиків, а також доводити, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.
Апелянт вказує, що судом не взято до уваги того, що у обвинуваченого з захисником не було конфіденційного побачення, а також наявність в матеріалах справи свідоцтва про шлюб обвинуваченого, двох свідоцтв про народження дітей, пенсійного віку матері обвинуваченого, крім цього, неодноразові звернення громадських організацій щодо взяття на поруки обвинуваченого та позитивні характеристики.
Зокрема, апелянт акцентує увагу на той факт, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а зміст мотивувальної частині ухвали зводиться виключно до припущень прокурора, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційна скаргазахисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

29 липня 2022 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України і більш м`які запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовженозапобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26.09.2022 включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само, як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, прирозгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, відсутність міцних соціальних зв`язків, його майновий стан та обґрунтовано встановив, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскації майна, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має достатніх стримуючих соціальних зв`язків, не працевлаштований, тобто не має офіційного джерела доходу, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений одружений, має двох дітей, та матір пенсійного віку, хоч і вказує про наявність соціальних зв`язків, однак на даному етапі провадження не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Те, що обвинувачений, як зазначає захисник, позитивно характеризується та громадські організації виявляли бажання взяти його на поруки, у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу, не є достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Відсутність у обвинуваченого з захисником конфіденційного побачення, жодним чином не впливає на встановленні судом першої інстанції ризики.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, зокрема вчинення злочину групою осіб, за попередньою змовою ще з двома особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на даному етапі провадження, яке наразі триває, представник потерпілого і всі свідки ще не допитані та обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань.
Посилання в апеляційній скарзі захисника про відсутність ризику, який може свідчити про те, що обвинувачений може знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такий ризик судом першої інстанції встановлений не був.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі і не відповідають фактичним обставинам, колегія суддів вважає безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26.09.2022 включно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4