Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/338/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому у залі суду кримінальне провадження № 0001780 від 21 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-18 травня 2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. 25 серпня 2021 року ОСОБА_7 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, вказуючи на те, що суд призначив йому надто суворе та несправедливе покарання і не врахував його щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та відсутність обтяжуючих обставин.

Зокрема ОСОБА_7 зазначає, що після звільнення з місць позбавлення волі він не зміг офіційно працевлаштуватись, відсутність роботи та тяжкий матеріальний стан змусило його вчинити крадіжку майна, в чому він щиро розкаюється і просить суд дати йому останню можливість виправитись на свободі.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло при слідуючих обставинах.

Так, ОСОБА_7 21.12.2021 року близько 15.00 год. з метою крадіжки чужого майна, повторно, умисно та цілеспрямовано, переконавшись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони не будуть помічені сторонніми особами, переліз через паркан огородженого домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: буд. АДРЕСА_2 .
Потрапивши на територію вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом розбиття скла віконної рами, проник до будинку, звідки таємно викрав LED TV марки «Samsung», моделі «L24», чорного кольору разом з АС ADAPTER, моделі «АР-DC 12V», чорного кольору, які сховав неподалік будинку.
Після цього, ОСОБА_7 продовжуючи злочинні дії, повернувся до вищевказаного будинку, звідки таємно викрав: три викрутки з індикаторами та клемою, які знаходились у паперовому упакуванні, стамеску чорного кольору, придбаної за часів СРСР, металевий «швейцарський» ніж сірого кольору, жіночий браслет з декоративного каменю із зображенням ікон святих, акумуляторний ліхтарик марки «УАЛА», моделі «YJ-218», чорного кольору, які ОСОБА_7 сховав у кишені куртки.
В той час, коли ОСОБА_7 знаходився в середині будинку його помітила ОСОБА_10 , яка за допомогою ОСОБА_11 затримали ОСОБА_7 на місці злочину.
Таким чином, ОСОБА_7 не зміг розпорядитися викраденим майном з обставин, що не залежали від його волі, тобто не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 - правонаступник якого є донька ОСОБА_12 , будо завдано майнової шкоди на загальну суму 2522,65 грн.
Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 , який уточнив апеляційні вимоги і просив суд призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло, в апеляційній скарзі самим обвинуваченим ОСОБА_7 не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у незакінченому замаху на крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло.

Як пояснив ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання зазначив про те, що відповідно до вимог ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, крім того суд вказав, що враховує особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_7 покарання, судом не встановлено.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.
На спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів апеляційного суду відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.
Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
В даному випадку, фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 будучи раніше судимий за умисні, кваліфіковані, корисливі, різного ступеню тяжкості кримінальні правопорушення, після звільнення з місць позбавлення волі, через незначний проміжок часу знов вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин, ніде не працює, перебуває з 2005 року на профілактичному обліку у КНП «Олександрійський наркологічний диспансер КОР» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоідів із шкідливими наслідками.
З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також його особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_7 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Разом з цим відмічає, що відповідно до ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу.

Оскільки санкцією ч.3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, то призначене ОСОБА_7 покарання за незакінчений замах (ч.3 ст. 15 КК України) на крадіжку у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на думку апеляційного суду, з урахуванням щирого каяття ОСОБА_7 , активного сприяння ним розкриттю злочину, а також відсутністю тяжких наслідків та обтяжуючих обставин є надто суворим та несправедливим, а тому вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2022 року в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, на підставі ст. 414 КПК України слід змінити та призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Враховуючи кримінологічні дані про ОСОБА_7 , його наркологічну залежність, відсутність роботи та постійного заробітку, що і спонукало його до вчинення крадіжки, на думку колегії суддів апеляційного суду вказує про існування ризику продовження ОСОБА_7 злочинної діяльності, а тому достатніх та обґрунтованих підстав для призначення ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, про що просили обвинувачений та його захисник під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає.
Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001780 від 21 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки.

В решті вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4