Справа № 404/3053/22
Номер провадження 1-кс/404/2609/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження №0002431, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 270 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,35 кв.м, яка належить ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та розпорядження майном.

Клопотання обґрунтовано наступним:

Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002431, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 270 КК України.

30.09.2022 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 270 КК України.

Ініціатор клопотання (слідчий) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі (а.к.44).

За правилами ч.2 ст. 172 КПК України, підозрюваний ОСОБА_5 , як власник майна, не викликався, оскільки майно не вилучалось.

Відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши надані матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовано, вважаю про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

З 30 вересня 2022 року ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у порушенні встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що спричинило загибель людини. За таких умов, існують обґрунтовані ризики, що підозрюваний може вчинити дії, направлені на приховування та відчуження свого майна, може діяти недобросовісно та зловживаючи правами, вчиняти дії, спрямовані на недопущення звернення стягнення на його майно.

Обставини та завдання цього досудового розслідування (ст. 2 КПК України) виправдовують ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на відчуження майна.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.

Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

Слідчий надав достатні данні, зокрема висновок експерта № СЕ-19/112-22/3894-ПТ від 02.08.2022 року, відповідно до якого безпосередньою причиною виникнення пожежі є виникнення горіння від теплових проявів електричної енергії.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1176 від 19.10.2021 встановлено, що смерть ОСОБА_6 настала від комбінованого впливу на організм чадного газу, з утворенням в крові карбоксігемоглобіну, та впливу термічного фактору, вплив якого на тіло привів до утворення опікових поверхонь з розвитком опікового шоку.

В результаті пожежі, через бездіяльність та порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки ОСОБА_5 , спричинено загибель потерпілої ОСОБА_6 .

За результатами проведених слідчих дій доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

04.10.2022 року потерпіла сторона від злочину заявила цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відповідачем якого є ОСОБА_5 , ціна позову: 2 894 400,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та може бути накладено на майно підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст. 173 КПК України, у разі задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен зазначити:

1) перелік майна, на яке накладено арешт;

2) підстави застосування арешту майна;

3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;

4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;

5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

З урахуванням розміру заявленої моральної шкоди, існує обґрунтована та співрозмірна потреба в накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 на час досудового розслідування, правову оцінку якого в подальшому вирішить суд.

Право на заборону відчуження та розпорядження майном передбачено ч.1 статтею 170 КПК України.

При постановленні ухвали про накладення арешту на майно слідчий суддя повинен зазначити заборону обмеження розпоряджатися або користуватися майном (п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України).

Відчуження майна це є перехід права власності від однієї особи до іншої. Розпорядження майном право та можливість власника визначити юридичну та фактичну долю майна.

Таким чином, слідчий правильно сформулював вимогу про заборону відчужувати та розпоряджатись майном.

Відтак, клопотання обґрунтовано та підтверджується доказами. Існують законні підстави для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,35 кв.м, яка належить підозрюваному ОСОБА_5 .

На стадії досудового розслідування потреби досудового розслідування виправдовують тимчасове втручання у права та інтереси зареєстрованого власника майна. Застосований захід забезпечення у виді накладення арешту на майно підозрюваної не може негативно не позначиться на правах та інтересах інших осіб.

Обставини та завдання цього досудового розслідування (ст. 2 КПК України) виправдовують ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на відчуження майна.

Не допускається заборона користування житловим приміщенням особами, які на законних підставах проживають у ньому (ч.12 ст.170 КПК України). Право законного власника/володільця/користувача у правомірному користуванні житлом, не може бути обмежено. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі Смирнов проти Росії висловлена правова позиція про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За таких умов, накладення арешту на майно підлягає задоволенню лише шляхом заборони його відчуження. У даному випадку тимчасове обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, вважаю що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

На виконання положень ч. 4 ст. 173 КПК України, тимчасово застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, що не призведе до зупинення або надмірного обмеження. Не завдасть інших негативних наслідків, які суттєво не позначаться на інтересах інших осіб.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_5 заподіяно моральну шкоду потерпілій стороні, яка не відшкодована. Таким чином, з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням є необхідність накласти арешт на вищезазначене майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 .

Як убачається із п.7 ч. 2 ст.131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Враховуючи, те що слідчим доведено, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), необхідним є накласти арешт на належне ОСОБА_5 майно за таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення даного клопотання.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 174, 175 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт, заборонивши розпоряджатись та відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,35 кв.м, яка належить ОСОБА_5 .

Слідчому СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , вчинити дії спрямовані на реєстрацію арешту майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1