Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/795/16-к
Провадження № 1-кс/935/13/22
У Х В А Л А
Іменем України
06 червня 2022 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростишів, українця, громадянина України, не працюючого, освіта середня, депутатом та інвалідом не являється, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 30.11.2014р. Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк 2 роки,

ВСТАНОВИВ:

До Коростишівського районного суду звернувся слідчий СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, за погодженням з прокурором Коростишівської окружної прокуратури, який здійснює нагляд за проведенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , в обґрунтування якого зазначив наступне.

28.05.2016р., близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебував у будинку свого знайомого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись у приміщенні будинку, ОСОБА_6 помітив мобільний телефон марки Samsung модель GT 8262 та майно, що належить мешканцю указанного будинку ОСОБА_7 .

У вказаний день, час та місці, за вказаних обставин, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які могли помітити його дії, з тумбочки шляхом вільного доступу таємно викрав чуже майно, власником якого являється ОСОБА_7 , а саме: шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 532 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 80 грн., бувший у використанні мобільний телефон марки Samsung модель GT 8262 вартістю 1212,50 грн. з двома вмонтованими сім-картками мобільних операторів «МТС Україна» вартістю 25 грн., а також з вмонтованою карткою micro SD на 16 GB вартістю 260 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2134,50 грн. Викрадене майно привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у повторному, таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

29.07.2016р. ОСОБА_6 , за наявності достатніх доказів, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення середньої тяжкості, залишив своє місце проживання.

У клопотанні зазначено, що метою застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідність запобігання наявних ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що орган досудового розслідування має підстави вважати, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, офіційно не працює, не одружений, утриманців не має, може впливати на потерпілого та свідків. Раніше засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Після скоєння злочину з 19.08.2015р. переховувався.

Прокурор та слідча в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити, обґрунтувавши викладеними в клопотанні доводами.

Підозрюваний заперечив щодо обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник заперечила щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення підозрюваного, захисника, думку прокурора, слідчої, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин. Тобто стороною обвинувачення надано суду докази на підтвердження підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, в якому підозрюється. Також суд бере до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, офіційно не працевлаштований, будь-якого джерела прибутку не має.

Відповідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Згідно з положенням ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя зобов`язаний врахувати вимоги ст.194 КПК України, частина перша якої передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Згідно п.1 Інформаційного листа ВСС України № 511-550/0/4-13від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», суди мають зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом.

Порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції у справі "Буров проти України" констатувалося, у зв`язку, зокрема, відсутністю у рішеннях щодо тримання особи під вартою аналізу можливості застосування до особи інших, окрім взяття особи під варту, запобіжних заходів. Крім того, у практиці ЄСПЛ визначено, що навіть існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі "Яблонський проти Польщі", від 23 вересня 1998 року у справі "І.А. проти Франції", від 4 жовтня 2001 року у справі "Іловецький проти Польщі").

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнова проти Росії"). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").

При розгляді клопотання прокурором та слідчою не обґрунтовано, чому більш м`який запобіжний захід не може бути застосований до ОСОБА_6 , що унеможливлює таке обґрунтування і в судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання слідчої про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , так як ризики, наведені прокурором, не є конкретизовані, а неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу не переконлива.

Водночас, враховуючи тяжкість покарання за злочин, в якому підозрюється ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про необхідність обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 17, 23, 177, 178, 181, 194 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частово.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростишів, українця, громадянина України, не працюючого, освіта вища, депутатом та інвалідом не являється, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не покидати територію Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою стороною;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_6 покласти на слідчу СВ відділу поліції №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1