Суддів Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у кримінальному провадженні за касаційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року.
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості; визнано ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі КК), і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі статей 75, 76 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю два роки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року прокурору відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення з підстав, які не передбачені п. 2 ч. 4 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

На вказані судові рішення прокурор подав касаційну скаргу з клопотанням про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата).
Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що справа містить виключну правову проблему, яку може бути вирішено шляхом відповіді на таки питання: як співвідносяться між собою норми, передбачені частинами 1 і 2 ст. 75 КК; чи поширюється передбачена ч. 1 цієї статті заборона звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили корупційні злочини, на правовідносини, які врегульовані ч. 2 ст. 75 КК?
На думку прокурора, така заборона є абсолютною і виходячи з буквального тлумачення ч. 1 ст. 75 КК суд не може застосовувати звільнення від відбування покарання з випробуванням до осіб, визнаних винуватими у вчиненні корупційних злочинів.
При цьому прокурор вважає, що ч. 2 ст. 75 КК лише передбачає можливість для сторін угод про визнання винуватості та примирення, досягати домовленості не лише щодо виду та розміру покарання, а й щодо можливості звільнення від його відбування з випробуванням, однак така можливість може бути реалізована лише з урахуванням матеріально-правових обмежень, передбачених ч. 1 цієї статті.
Мотиви передачі кримінального провадження Великій Палаті на розгляд
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі колегія суддів, Касаційний кримінальний суд) ухвалою від 16 лютого 2022 року задовольнив клопотання прокурора та на підставі ч. 5 ст. 4341 КПК передав кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 на розгляд Великої Палати, вважаючи, що справа містить виключну правову проблему.
Як зазначила колегія суддів, сформувалися два підходи щодо тлумачення та застосування вищевказаних норм права.
Перший, зводиться до того, що ч. 1 ст. 75 КК встановлено загальну заборону звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо корупційних правопорушень, яка поширюється і на випадки затвердження угод про визнання винуватості.
Другий, - ґрунтується на тому, що ч. 2 ст. 75 КК містить окреме правило, на яке не поширюється передбачене в ч. 1 цієї статті обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо корупційних правопорушень. Таким чином, у разі затвердження угоди про визнання винуватості з відповідними умовами суд повинен ухвалити рішення про звільнення особи від відбування покарання, навіть коли мова йде про корупційне правопорушення.
Відтак виключну правову проблему, яка виникла, на думку колегії суддів, може бути вирішено шляхом відповіді на такі запитання:
Чи може (повинен) суд з огляду на положення частин 1, 2 ст. 75 КК затвердити угоду про визнання винуватості (або про примирення) у кримінальному провадженні щодо корупційного правопорушення, однією з умов якої є положення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК?
Якщо суд має право та повинен затвердити таку угоду, то питання про апеляційне оскарження відповідного вироку не виникає, але, якщо суд не має права затвердити таку угоду, але зробив це, то чи може прокурор оскаржити в апеляційному порядку відповідний вирок суду із цих підстав (з огляду на положення п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК та загальні засади кримінального провадження)?
На обґрунтування того, що ця проблема є виключною, колегія суддів посилається на наукову літературу, судову практику та внутрішні дискусії серед суддів Касаційного кримінального суду.
Позиція Великої Палати

Велика Палата ухвалою від 08 червня 2022 року прийняла до розгляду кримінальне провадження.
Своє рішення палата мотивувала так: «В ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду належним чином обґрунтовано існування правової проблеми щодо співвідношення між собою норм, передбачених частинами 1, 2 ст. 75 КК».
Мотиви незгоди з рішенням Великої Палати
Судді Великої Палати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 незгодні з таким рішенням палати з таких мотивів.
Згідно з ч. 4 ст. 4342 КПК колегія суддів Касаційного кримінального суду при вирішенні питання про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати на підставі ч. 5 ст. 4341 цього Кодексу у своїй ухвалі має одночасно обґрунтувати те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
У свою чергу, Велика Палата згідно з ч. б ст. 4342 КПК перевіряє, чи є підстави для передачі кримінального провадження на її розгляд.
Вважаємо, що такі підстави відсутні.
Критеріями для висновку, що справа містить виключну правову проблему, може, наприклад, бути: прогалина (ни) у законодавстві, істотна суперечність норм права, відсутність сталості судової практики (протилежні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах суду касаційної інстанції) тощо.
На наш погляд, не убачається прогалин в унормуванні інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (частини 1, 2 ст. 75 КК) та неоднозначного регулювання апеляційного оскарження вироку суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості (ч. 4 ст. 394 КПК).
Суперечність між положеннями частини 1 та 2 ст. 75 КК, яку убачає колегія суддів, і можливість апеляційного оскарження відповідного вироку суду на підставі вищевказаної угоди має вирішуватись судом під час касаційного розгляду конкретного кримінального провадження, виходячи зі встановлених правовідносин.
Між тим, Касаційним кримінальним судом не ухвалювалось жодного судового рішення з приводу можливості або неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі угоди про визнання винуватості у контексті поставлених питань та у подібних правовідносинах.
Правових перешкод для цього кримінальне процесуальне законодавство не містить.
На нашу думку, як правило, саме суд касаційної інстанції повинен першим робити висновок щодо застосування норм права, чим сформувати судову практику з метою її єдності та сталості.
Отже, в ухвалі колегії суддів не наведено переконливих мотивів тому, що правова проблема, яку сформульовано, набула таких ознак виключності, які позбавляють суд касаційної інстанції самостійно вирішити її у межах кримінального провадження.

Отже, ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 16 лютого 2022 року не містила передбачених ч. 5 ст. 4341 КПК підстав для передачі кримінального провадження щодо ОСОБА_10 на розгляд Великої Палати, а тому вона підлягала поверненню колегії суддів для подальшого розгляду.

Судді
Великої Палати
Верховного Суду
ОСОБА_12 ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_4

ОСОБА_16

ОСОБА_17

ОСОБА_18

ОСОБА_19

ОСОБА_20