Провадження № 1-кс/344/4305/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000476, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
26.09.2022 заявник звернувся до слідчого судді, у якій просив скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУ НП України в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження з №0000476, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, від 21.12.2021, яку отримано лише 13.09.2022. Тому просить поновити строк на оскарження такої постанови.

В обґрунтування такої зазначено, що факти заволодіння ОСОБА_7 його грошовими коштами в сумі 2 255 Євро та 2 200 дол. США шахрайським способом залишились поза увагою слідчого, хоча такі не мають нічого спільного з провадженням, на яке посилається слідчий у своїй постанові. Факт заволодіння такими грошовими коштами та майном вартість понад 70 тис. грн.. під час ведення спільного бізнесу в період часу з 2017 по 2022 роки не розслідувався.

Разом з тим, слідчим було задоволено клопотання про допит свідків, однак таких так і не було допитано.

Заявник та його адвокат вимоги підтримали, просили скасувати постанову.

Прокурор заперечила відносно задоволення скарги.

Вислухавши думку учасників розгляду скарги, вивчивши доводи скарги, перевіривши матеріли кримінального провадження, слідчий суддя дійшла наступного висновку:

21.12.2021 старшим слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 складено постанову про закриття кримінального провадження №0000476, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя вважає за можливе поновити пропущений строк на оскарження такої постанови, зважаючи на те, що у матеріалах закритого кримінального провадження міститься заява ОСОБА_3 від 08.08.2022 про надання оскаржуваної постанови, та супровідний лист 30.08.2022, за яким така була надіслана. При цьому, даних про її отримання ОСОБА_3 одразу після прийняття такої слідчим, немає.
У постанові зазначено, що за заявою ОСОБА_7 здійснюється кримінальне провадження №0000464 від 15.05.2020 за попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України , до якого здійснено тимчасовий доступ. Зокрема, встановлено, що має місце повідомлення про підозру ОСОБА_3 , що спростовує надану інформацію про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) , вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Згідно роз`яснень викладених в п. п. 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів

Рішення про закриття кримінального провадження прийнято на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України.

За загальними правилами, за відсутністю в діянні складу кримінально правопорушення кримінальне провадження закривається тоді, коли в дійсності було вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке потягло за собою шкідливі наслідки, але відсутній один з елементів складу злочину. У той же час, у мотивувальній частині рішення дізнавача не зазначено, який із елементів складу злочину, передбаченого ст.190 КК України, відсутній.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому, дізнавачу у кримінальному провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, оскільки останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства, дізнання (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідчий зобов`язаний провести у даному кримінальному провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, висновки не повинні ґрунтувались на припущеннях, а мають випливати з достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів, які були зібрані під час досудового розслідування.

Адже, 22.07.2021 прокурором ОСОБА_8 було надано вказівки, зокрема про допит : ОСОБА_7 , встановити та допитати осіб щодо ведення спільної діяльності між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

Такі залишились без виконання.

Поряд з цим, 05.08.2022 подане потерпілим ОСОБА_3 клопотання, яке зареєстровано СВ Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області 05.08.2021 за №К-213, за яким просив допитати : ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Відповідно до повідомлень старшого слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_19 вказане клопотання задоволено у повному обсязі.

Однак, залишилось без виконання.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним, не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження, з наведенням обґрунтувань, які спростовують покликання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження з урахуванням невиконання вказівок, та виклику свідків за клопотанням.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та мотивованою.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
Частиною 2 статті 301 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги та наявність підстав для її задоволення.
Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 9, 110, 284, 303-305, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу задоволити.

Постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУ НП України в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження з №0000476, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, від 21.12.2021 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 07.10. 2022 року.

Слідчий суддя
Івано-Франківського міського суду Леся КІНДРАТИШИН