КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 308/7178/20 Провадження № 11-кп/824/2130/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення «Viber» провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000197 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 348КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Теребля Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 348, ч. 2 ст. 357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2022 року строктримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовжено до 26 травня 2022 року включно.
Таке рішення суд мотивував з урахуванням конкретних обставин інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, тяжкості покарання у виді довічного позбавлення волі, що загрожує обом обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, а також їх характеризуючих даних. Суд дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо кожного з обвинувачених, оскільки існує висока ймовірність того, що перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити кримінальне правопорушення.

В апеляційних скаргах захисникОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити їх підзахисним запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання.

За доводами, викладеними в апеляційних скаргах захисників, які є майже аналогічними за змістом, апелянти зазначають, що не погоджуються із ухвалою суду першої інстанції, вважають її необґрунтованою та незаконною.
Апелянти вказують на те, що прокурором всупереч вимог ч. 2 ст. 184 КПК України не надано обвинуваченим копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, як і не надано їм можливості ознайомитись із таким клопотанням.
Також захисники звертають увагу на те, що прокурор під час судового засідання ввів суд в оману щодо неотримання ним клопотання захисників про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, яке на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вже було розглянуто прокурором та у задоволенні якого було відмовлено.
Крім того, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини апелянти зазначають, що із сплином тривалого часу, ризики, які враховувались раніше, суттєво зменшились.
Захисники вказують на те, що потерпілий ОСОБА_11 уже був допитаний, як під час досудового так і під час судового розгляду справи, тому обвинувачені не можуть впливати на нього з метою зміни ним показань.
Також захисник ОСОБА_6 звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 обґрунтоване наявністю ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 КК України, що є порушенням презумпції невинуватості, оскільки вина ОСОБА_9 у причетності до вчинення цього діяння не доведена.
Апелянти також звертають увагу на те, що перебування обвинувачених в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» наражає їх життя на небезпеку у зв`язку із можливими ракетними обстрілами та не проведенням адміністрацією установи евакуації осіб, які у ній утримуються.
Захисники вважають, що суд залишив поза увагою наявність нових суттєвих обставин для зміни обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання, а саме те, що в Україні йде війна, а обвинувачені, будучи колишніми співробітниками поліції, маючи навички поводження зі зброю та ведення бойових дій виявляють бажання захищати Україну.
Таким чином, як зазначають апелянти, у зв`язку із війною в Україні, ризики невиконання обвинуваченими своїх обов`язків нівелювались, оскільки в умовах воєнного часу неможливо виїхати за кордон, а вплив на свідків та потерпілого позбавлений будь-якого сенсу, так як під загрозою перебуває існування держави.

Під час апеляційного розгляду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом також враховано наявність в обвинувачених обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених та конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, що у сукупності є підставою для продовження строків тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених. Таке судове рішення, незважаючи на умови воєнного стану, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваних, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг про зменшення та зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у зв`язку із сплином певного часу та у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду тому не можуть бути прийняті до уваги.
Щодо доводів захисників про не вручення обвинуваченим копії клопотання, колегія суддів вважає слушними. В той же час враховуючи, що згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, таке порушення колегія суддів вважає неістотним, оскільки прокурором на обгрунтування клопотання наведені ті ж ризики, що і в попередньому клопотанні, про які стороні захисту було відомо.
Крім того, як вбачається із оскаржуваної ухвали, прокурор у судовому засіданні за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 оголосив подані ним письмові клопотання про продовження обом обвинуваченим строку тримання під вартою, таким чином останні були обізнані із змістом клопотань.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів про нівелювання ризику впливу на потерпілого, оскільки його допит під час судового розгляду справи, не виключає ймовірності такого впливу в подальшому.
Поряд з цим, як слушно зауважив суд в ухвалі, жоден свідок по справі ще не був допитаний під час судового розгляду, тому ризик впливу на свідків також продовжує існувати.
Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки такі доводи не є предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.

Водночас апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Безпідставними колегія суддів вважає також доводи захисника ОСОБА_8 про те, що існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , обґрунтовується тим, що йому висунуте обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 КК України, оскільки, як вбачається із ухвали суду першої інстанції суд взагалі не посилається на існування такого ризику.
Крім того, твердження апелянтів про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 раніше працювали у поліції, мають навики поводження зі зброєю та виявляють бажання захищати України під час війни не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період здійснюється у порядку, встановленому положеннями ст. 616 КПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що перебування обвинувачених в ДУ «Київський слідчий ізолятор» наражає їх життя на небезпеку, у зв`язку з тим, що агресором Російською Федерацією може бути завдано ракетних ударів по даній установі,то колегія суддів звертає увагу на те, що суд в ухвалі належним чином мотивував чому вважає такі доводи необґрунтованими.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2022 року, якоюстрок тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено до 26 травня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4