ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/955/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2022 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному ЄРДР № 0003370 від 14.11.2021 р. за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозівка Малинського району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві, раніше неодноразово судимого, востаннє 17.01.2018 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, 09.08.2021 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира звільнено умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 18 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 18.09.2021 року близько 02 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, просп. М. Бажана, 7-І, помітив припаркований транспортний засіб марки «ГАЗ 33021», 1999 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та в нього виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Так, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, близько 02 години 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, просп. Бажана, 7-І, підійшов до вищевказаного транспортного засобу де в подальшому, за допомогою каменю, який знайшов неподалік розбив скло у водійській двері, після чого просунув руку всередину салону та відкрив водійські двері автомобіля та сів до салону автомобіля на місце водія.
Після чого, ОСОБА_5 взяв ключ який знаходився на передній панелі, вставив в замок запалення, запустив двигун даного автомобіля та після чого, керуючись раптово виниклим умислом направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом увімкнувши передачу рушив з місця парковки, тим самим, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_9 на суму 72 306 гривень.
Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненому правопорушенні не визнав, показавши суду, що цього злочину він не вчиняв, а лише ночував у даному автомобілі, так як в нього немає постійного місця проживання в м. Києві. Вказав, що точної дати та часу він не пам`ятає, їхав на метро. Проспав декілька зупинок і вийшов чи на метро Червоний Хутір чи станція метро Сирець. Вийшовши з метро, пішов в сторону станції метро Бориспільська, а потім до Центрального залізничного вокзалу. Під ранок він побачив Газель, сірого кольору, з розбитим склом. ОСОБА_5 вирішив переночувати в ній. Чотири дні підряд він ночував у вказаній Газелі. В один із днів його розбудили працівники поліції з власником авто, які привезли його до приміщення поліції. В подальшому ОСОБА_5 один раз вивозили на слідчий експеримент, але самого протоколу йому не вручали. Він розписувався слідчому, але в яких документах йому не відомо. З матеріалами кримінального провадження він не був ознайомлений, звідки взялась в матеріалах справи розписка про його ознайомлення йому не відомо. Крім того вказав, що користується тільки одним номером телефону, а саме: НОМЕР_3 . А номер телефону НОМЕР_4 по якому, в тому числі була проведена перевірка та отримана інформація по місцю його знаходження йому не належать. Права керування автомобілем як і навиків такого керування в нього немає (т. 1, а.с. 223-225).

В обґрунтування пред`явленого та підтримуваного протягом судового розгляду обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
показання потерпілого ОСОБА_8 , про те що 17.09.2021 року він приїхав з роботи і припаркував автомобіль Газель на просп. Бажана, 7-І в м. Києві та пересів у інший автомобіль. Зранку вийшовши на вулицю, виявив відсутність Газелі. 19.09.2021 року йому подзвонили хлопці, та повідомили де знаходиться його автомобіль. В соціальній мережі «Фейсбук» є група автомобілі України, через яку він знайшов свій. ОСОБА_8 поїхав до свого автомобіля. Там же він побачив обвинуваченого ОСОБА_5 , який спав в Газелі. Після потерпілий викликав поліцію. ОСОБА_5 повідомив, що він спить у вказаному автомобілі. Також ОСОБА_8 повідомив, що в автомобілі Газель знаходився ключ від іншого автомобіля. Вказана газель належить брату ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 43-44);
показання свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що потерпілий ОСОБА_8 подзвонив йому і повідомив, що у нього викрали автомобіль, запитав що йому робити. Потім через інтернет, ОСОБА_8 повідомили, що знайшли його автомобіль. Це було через 10 днів. ОСОБА_10 був на місці події коли оформляли знайдений автомобіль. В автомобілі було розбите скло. Коли свідок приїхав на місце події, слідчі дії вже йшли. Після він тільки розписався в протоколі. Бачив, що був конверт з відбитками. На місці події був обвинувачений ОСОБА_5 , він просто стояв і мовчав (т. 1, а.с. 53-54);
показання свідка ОСОБА_11 , проте що він працює начальником сектору Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. Ним був отриманий виклик про викрадення автомобіля. Точної дати коли це було, свідок ОСОБА_12 не пам`ятає. Виїхавши на місце разом з слідчо-оперативною групою, по камерам спостереження був встановлений маршрут автомобіля Газель. Протягом 8-9 днів здійснювалась пересування даного автомобіля. Через 8-9 днів ОСОБА_11 був виявлений викрадений автомобіль Газель. На місце де знаходився автомобіль виїхав ОСОБА_11 , повідомив про це свого керівника, а після викликав слідчо-оперативну групу. Після приїзду слідчо-оперативної групи, було виявлено, що в Газелі знаходився ОСОБА_5 . З потерпілим ОСОБА_11 не спілкувався (т. 1, а.с. 208-209).
Від допиту свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 сторона обвинувачення відмовилась. Враховуючи те, що сторона захисту і обвинувачений не заперечували проти цього, суд, керуючись вимогами ст. 23 КПК України, прийняв таку відмову.

Крім цього, винуватість ОСОБА_5 сторона обвинувачення обґрунтовує документами, які досліджені в судовому засіданні в порядку передбаченому ст. 358 КПК України, а саме:
протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.09.2021 року, відповідно до даних якого ОСОБА_8 заявив, що в період часу з 18-00 години 17.09.2021 року по 07.00 години 18.09.2021 року невстановлена особа заволоділа транспортним засобом марки «ГАЗ 33021», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , транспортний засіб був припаркований за адресою: м. Київ, просп. Миколи Бажана на проїзній частині поблизу будинку 7-І. (т. 1, а.с.69);
протокол огляду місця події від 18.09.2021 року, згідно з даних якого об`єктом огляду якого є ділянка місцевості за адресою: м. Київ, просп. Бажана, 7-І. Вказаним протоколом нічого не виявлено (т. 1, а.с. 70-76);
протокол огляду місця події від 28.09.2021 року, відповідно до даних якого об`єктом огляду є автомобіль марки Газель 33021, кабіна білого кольору, вантажний, сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: м. Київ, перев. Віта-Липовицький, 10. Автомобіль знаходиться на узбіччі дороги. На автомобілі наявне пошкодження (розбите скло в дверях водія, отвором 20х20 см. Залишки розбитого скла в салоні автомобіля). Поверхи автомобіля оброблені дактилоскопічним порошком, та зняті змиви з руля, рукоятки коробки передач, внутрішньої частини дверей (т. 1, а.с.77-85);
висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 3514/21 від 29.09.2021 року відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «ГАЗ 33021», 1999 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування фактичного стану величини пробігу умов у яких він експлуатувався (зберігався), на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 18.09.2021 року, становила 72 306 гривень (сімдесят дві тисячі триста шість гривень) (т. 1, а.с. 104-106);
протокол огляду відеозапису від 30.09.2021 року, відповідно до даних якого зафіксований рух автомобіля «ГАЗ 33021» д.н.з. НОМЕР_1 від 18.09.2021 року (а.с.120-124);
аналіз моніторингу з`єднань операторів стільникового зв`язку, що проведений на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2021 року про дозвіл на проведення тимчасового доступу до документів, згідно даних якого встановлено, що термінали мобільного зв`язку, якими користувався ОСОБА_5 знаходились у безпосередній близькості вчинення кримінального правопорушення, по ходу руху автомобіля марки «ГАЗ 33021» (а.с.142-146).

Також, згідно з вимогами ст. 359 КПК України під час судового розгляду досліджено відеозаписи, а саме:
диск «DVD-R Verbatim 4.7 GB16x120 min» на якому зафіксовано хід проведення огляду місця події від 28.09.2021 за адресою: м. Київ, провулок Віто-Литовський, 10 (т. 1, а.с. 85, 222-223) та після перегляду якого захисник звернула увагу на те, що в ході проведення слідчої дії не було роз`яснено прав ні понятим, ні обвинуваченому;
диск «DVD-R Verbatim 4.7 GB16x120 min» із відеозаписами із камер стеження «Безпечне місто» (т. 1, а.с. 118) після перегляду якого обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що впізнав себе як особу, яка вийшла зі станції метро «Червоний Хутір», а захисник заявила про відсутність зв`язку між обвинуваченням і переміщеннями ОСОБА_5 по станціях метро (т. 1, а.с. 223);
диск «DVD-R Verbatim 4.7 GB16x120 min» із відеозаписами із камер стеження «Безпечне місто» на яких зафіксовано рух викраденого автомобіля марки «ГАЗ 33021», д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 119).
Прокурором в судовому засіданні клопотань про доповнення судового розгляду будь-якими іншими доказами, окрім досліджених судом, не заявлялося, правом зміни обвинувачення він не скористався.

Стороною захисту в якості доказів надано документи, які досліджені в судовому засіданні, а саме:
запит Начальнику слідчого ізолятора м. Києва з проханням повідомити: чи вивозився із слідчого ізолятора ОСОБА_5 до Дарницького УП ГУНМ у м. Києві; коли з ним здійснювалися побачення органами досудового розслідування; хто і коли приходив до ОСОБА_5 на побачення (т. 1, а.с. 215);
лист ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 25.05.2022 року № 05/243-22/264 Ад відповідно до даних якого вивезення ув`язненого ОСОБА_5 з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві не здійснювалось. Крім того, відповідно до журналу «Обліку ув`язнених (засуджених), виведених до слідчих кабінетів та осіб, які їх викликають», відвідування у мовах установи ОСОБА_5 здійснювалось 21.11.2021 року слідчим відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 216).

За результатами досліджених доказів, прокурор вважав, що винуватість ОСОБА_5 під час судового розгляду доведено в повному обсязі, а тому просив суд визнати його винуватим і призначити покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, а сторона захисту стверджувала, що обвинуваченому не були відкриті докази в порядку ст. 290 КПК України та просила визнати його невинуватим у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Перед тим як проаналізувати досліджені в судовому засіданні докази на предмет їх належності, достатності, достовірності та допустимості, суд зобов`язнаний перевірити доводи захисту щодо дотримання слідчим вимог ст. 290 КПК України при наданні доступу обвинуваченому до матеріалів досудового розслідування.
Нормами статті 290 КПК України визначений порядок відкриття матеріалів іншій стороні. Так, згідно з ч. 1 ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Системний аналіз означених норм дає підстави вважати, що обов`язок прокурора або за його дорученням слідчого щодо надання доступу до матеріалів досудового розслідування лежить в площині дотримання формально-змістовних вимог. При цьому, формальні вимоги полягають в отриманні протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а змістовні - в реальній можливості підозрюваного ознайомитись з такими матеріалами, яка повинна передувати підписанню підозрюваним такого протоколу.

При цьому, суд констатує, що відповідно ч. 2, 6, 9 ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття стороною має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу - мати заперечення на доводи іншої сторони.

Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами одна одній у порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду. Зазначена позиція висвітлена й у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 664/1034/16-к, провадження № 51-1295 км 19).

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці неодноразово зазначав про те, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом.

Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер (Brandstetter) проти Австрії» від 28 серпня 1991 року, §§ 66-67). Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб органи прокуратури розкрили стороні захисту будь-які суттєві докази, що їм відомі, за або проти обвинуваченого (mutatis mutandis, рішення у справі «Роу та Девіс (Rowe та Davis) проти Сполученого Королівства», цит. вище, § 60, «Леас (Leas) проти Естонії», цит. вище, § 77).

Повертаючись до обставин даної справи, судом встановлено, що відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.12.2021 року, ОСОБА_5 з 14 год. 35 хв. до 14 год. 50 хв. ознайомився з матеріалами досудового розслідування в приміщенні СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві в кабінеті № 430 за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-а (т.1, а.с. 148).
В той же час, відповідно до листа ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 25.05.2022 року № 05/243-22/264 Ад вивезення ув`язненого ОСОБА_5 з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві не здійснювалось. Крім того, відповідно до журналу «Обліку ув`язнених (засуджених), виведених до слідчих кабінетів та осіб, які їх викликають», відвідування у мовах установи ОСОБА_5 здійснювалось 21.11.2021 року слідчим відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 216).
Обвинувачений в судовому засіданні вказав, що його не ознайомлювали з матеріалами кримінального провадження 24.12.2021 року і не вивозили з ДУ «Київський слідчий ізолятор». До нього один раз приїздив слідчий і надав для підпису багато документів, де він ставив підписи.
Стороною обвинувачення суду не надано жодних об`єктивних даних щодо спростовування такої позиції обвинуваченого та сторони захисту.
Враховуючи наведене, суд уважає що формальна наявність в матеріалах кримінального провадження протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.12.2021 року з огляду на інформацію, наданою листом ДУ «Київський слідчий ізолятор», про те, що 24.12.2021 року ОСОБА_5 до органу досудового розслідування доставлений не був свідчить про те, що обвинуваченому не було надано доступу до матеріалів досудового розслідування, а отже недотримання слідчим вимог ч. 2 ст. 290 КПК України.
Оскільки стороною обвинувачення не було виконана та дотримана процедура відкриття матеріалів досудового розслідування, суд відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази, а тому визнає недопустими надані стороною обвинувачення наступні докази: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.09.2021 року (т.1, а.с. 69); протокол огляду місця події від 18.09.2021 року (т.1, а.с. 70-76); протокол огляду місця події від 28.09.2021 року (т.1, а.с. 77-85); висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 3514/21 від 29.09.2021 (т.1, а.с. 104-106); протокол огляду відеозапису від 30.09.2021 року(т.1, а.с.120-124); аналіз моніторингу з`єднань операторів стільникового зв`язку (т.1, а.с.142-146); диски «DVD-R Verbatim 4.7 GB16x120 min» (т. 1, а.с. 118-119, 222-223).

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд вважає їх належними, достовірними та допустимими доказами, однак недостатніми для доведення обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню, оскільки жоден з них не бачив як ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем потерпілого. Більш того, потерпілий ОСОБА_8 підтвердив версію обвинуваченого про те, що останній спав у його автомобілі та спростував версію сторони обвинувачення викладену в обвинувальному акті про наявність ключа від цього ж автомобіля у його салоні на передній панелі. Відтак суд не бере їх до уваги і відкидає як докази обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Крім того, за змістом рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 № 12-рп/2011 обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Європейський суд з прав людини при вирішенні питання справедливості судового розгляду в цілому враховує, у тому числі, й спосіб отримання доказів.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його (обвинуваченого) користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Однак, у судовому засіданні сторона обвинувачення не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів для визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуального закону, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, вчинено останнім.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд виходить з того, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.04.2022 застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком до 12.06.2022 включно. Разом з цим, нормою ст. 203 КПК України встановлено випадки негайного припинення дії запобіжних заходів. Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відтак, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 14.04.2022 припиняє свою дію, а ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта, у зв`язку з проведенням експертизи, підлягають відшкодуванню за рахунок держави.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Процесуальні витрати у сумі 300 (триста) гривень покласти на рахунок держави.
Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні: шість паперових конвертів коричневого кольору, із змивами з внутрішніх дверних ручок автомобіля ричага коробки передач, з руля автомобіля, з зовнішніх дверних ручок, мікронашарування з сидінь, один слід папілярних узорів з зовнішньої сторони правих передніх дверей, які знаходиться в камері схову речових доказів Дарницького УП ГУ НП у м. Києві знищити, диски DVD R Verbatim 4/7 GB 16x120 min залишити при матеріалах цього кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору та виправданому.

Суддя ОСОБА_1