Справа № 444/3302/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1058/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 30.09.2021 року у кримінальному провадженні № 0000946 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стронятин, Жовківського району Львівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, одруженої, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, пенсіонерки, інваліда 3-ї групи, раніше не судимої;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Анастасівка, Новоград - Волинського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, не працюючого, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, раніше не судимого,
обвинувачениху вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

встановила:

Обвинувачені та потерпілий подали апеляційні скарги на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 30.09.2021, яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожного окремо, визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користь ОСОБА_8 5157 (п`ять тисяч сто п`ятдесят сім гривень) грн. 50 коп. матеріальної шкоди.
Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 у користь ОСОБА_8 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди та 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 у користь ОСОБА_8 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди та 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
В іншій частині цивільного позову ОСОБА_8 відмовлено.
Вирішено питання про речові докази у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 просять в апеляційній скарзі вирок скасувати, а провадження щодо них закрити. Вважають вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим у силу невідповідності висновку суду фактичним обставинам справи через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт ОСОБА_6 покликається, що факт отримання нею тілесного ушкодження підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 11.10.2019 за № 142/2019, яка долучена до справи але не прийнята до уваги. З відеозапису не вбачається, що ОСОБА_8 розводив руки, щоб запобігти її ушкодженню під час розвантаження цегли, а навпаки ОСОБА_8 застосував фізичну сили по відношенню до неї, що і стало причиною отримання тілесних ушкоджень.

Апелянт зазначає, що суд не врахував покази свідка ОСОБА_11 про свідоме вчинення ОСОБА_8 конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень їй ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_8 почав душити її пальцями рук на горло, притиснув до брами, тиснув в груди ліктем правої руки, це при тому що він переважає у вазі. Однак цьому суд не надав належної оцінки.

Апелянти ОСОБА_12 надав суду першої інстанції аналогічні покази але їм не надано належної правової оцінки.

Апелянти наполягають, що покази свідка ОСОБА_13 , яка є дружиною потерпілого не відповідають фактичним обставинам .

Апелянти зазначають, що покази свідка ОСОБА_14 , стосовно умисних дій ОСОБА_15 та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , на слідчому експерименті не підтвердилися.

Апелянт ОСОБА_7 наголосив, що його дружина є інвалідом і від дій ОСОБА_8 могла задихнутися, а тому він діяв у стані крайньої необхідності, коли небезпеку для життя не можна було усунути в інший спосіб. При цьому не було перевищення крайньої необхідності, діяв у відповідності до ч.1 ст. 39 КК України, такі дії не носили умисного характеру ні з його сторони, ні зі сторони його дружини. Це була правомірна необхідна оборона. Нанесені ОСОБА_8 тілесні ушкодження не є тяжкими, відповідають небезпечності посягання. Правомірність їх дій підтверджується фотографіями з місця події.

Апелянти наполягають, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам події та зібраним по справі доказам. Наполягають, що в їхніх діях відсутній склад кримінального правопорушення, а тому просять вирок скасувати а провадження щодо них закрити.

Даний вирок оскаржив потерпілий ОСОБА_8 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині задоволення моральної шкоди та прийняти новий вирок, яким у повному обсязі задовольнити його позов, а саме про стягнення з кожного із обвинувачених по 50 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині вирок залишити без змін. Вважає, що вирок у частині задоволення відшкодування моральної шкоди, а саме стягнення з кожного з обвинувачених лише по 1 000 грн. на його користь є неправомірним, необгрунтованим, безпідставним, прийнятим в супереч зібраним доказам та сталої судової практики, зокрема Верховного Суду.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суду моральної шкоди, оскільки шкода в 1000 гривень, з кожного обвинуваченого, не може компенсувати завданої моральної шкоди.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що йому обвинуваченими не були принесені вибачення чи співчуття, вони не визнали своєї вини у скоєному і це при тому що було йому нанесено близько 20 ударів.

Апелянт наполягає, що судом першої інстанції не враховано, що протягом 2 років зі сторони обвинувачених вчинялися дії по затягуванню розгляду справи, а він на всі засідання суду першої інстанції з`являвся і тратив на дорогу зі Львова до м. Жовкви як час так і значні кошти, а суд все це оцінив у 1 000 гривень з кожного обвинуваченого. Він вимушений був на роботу прибувати з подряпаним обличчям та синцями, оскільки повинен був забезпечувати стабільну роботу підприємства, де він є керівником. Його душевні та моральні страждання не були судом в належній мірі враховані та оцінені.

Апелянт наголошує, що є батьком трьох дітей, яких водив у садок, де стикався та спілкувався з іншими батьками, вихователями і будучи з пошкодженим обличчям отримував додаткові душевні травми. Апелянт зазначає, що не міг пояснити дітям чому у нього обличчя травмоване і хто це вчинив, що додавало йому душевного болю. Все це суд неналежно оцінив, а тому він просить задовольнити його цивільний позов повністю у відшкодуванні моральної шкоди в повному обсязі та стягненні з ОСОБА_15 , з кожного окремо, на його користь по 50 000 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 08 жовтня 2019 року, близько 14:30 години, знаходячись в АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин з ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, нанесла кілька ударів правою рукою затиснутою в кулак в обличчя з лівої сторони та праву кисть руки ОСОБА_8 , якою він закривав обличчя, внаслідок чого спричинила останньому легкі тілесні ушкодження, які виразились у синцях в ділянці лівого ока, садні на правій кисті.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинила умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 08 жовтня 2019 року, близько 14:30 години, знаходячись в АДРЕСА_2 , на грунті тривалих неприязних відносин з ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів обома руками, затиснутими в кулаки, у голову, тулуб, праве бедро ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, які виразились у синцях в поперековій ділянці справа, ділянці правого кульшового суглобу та забої м`яких тканин лобної ділянки зліва.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
До початку розгляду справи по суті захисник адвокат ОСОБА_10 подав клопотання, за його підписом та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які просять звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 49 КК України. Від апеляційної скарги поданої обвинуваченими відмовляються.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали подане клопотання та просили його задовольнити при цьому залишити їхню апеляційну скаргу без розгляду; думку захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_10 про задоволення клопотання у відповідності до чинного законодавства та прийняття відмови обвинувачених від їхніх апеляційних вимог, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 обвинувачені та захисник просили, відповідно, залишити без розгляду; міркування прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинувачених та їх захисника щодо звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України та прийняття відмови від поданих ними апеляційних вимог, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення; думку потерпілого ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення клопотання сторони захисті і просив розглянути його апеляційну скаргу та задовольнити її в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження та вимоги зазначені в апеляційних скаргах, врахувавши подане стороною захисту клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При з`ясуванні обставин кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та з врахуванням поданого захисником обвинувачених клопотання колегіє суддів встановлено, що на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом закінчились строки давності притягнення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Так, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінальний правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_16 вчинили кримінальне правопорушення, за ч.1 ст. 125 КК України 08.10.2019 року.

Відповідно до положень ч.2 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до проступків, за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 30.09.2021 обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_16 були засуджені, кожен окремо, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Злочин по даній справі вчинено 08.10.2019 відповідно два роки з моменту вчинення кримінального проступку минули 08.10.2021.

Таким чином, на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, закінчились строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ОСОБА_16 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визначені п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_16 заявили клопотання про відмову від поданої ними апеляційної скарги.

Згідно ст. 403 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляційну скаргу, від своїх вимог і при відсутності апеляційних скарг інших осіб, та вразі якщо немає заперечень учасників апеляційного розгляду проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

По даному провадженню були подані апеляційні скарги обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та потерпілим ОСОБА_8 .

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.
Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Таку згоду може бути висловлено у відповідному клопотанні про звільнення від кримінальної відповідальності.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_16 письмово висловили згоду про звільнення їх від кримінальної відповідальності. Дану згоду вони підтвердили усно в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Зазначені вище обставини є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_16 на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів дійшла переконання про необхідність прийняття відмови обвинувачених від поданої ними апеляційної скарги та задоволенню клопотання захисника обвинувачено щодо звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Щодо апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , поданої на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 30.09.2021 в частині задоволення завданої йому моральної шкоди в сумі 50 000 грн. з кожного обвинуваченого, то її слід залишити без розгляду.

Згідно ч.1,5 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У відповідності до вимог статті 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про цивільний позов.
Судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_16 було вирішено цивільний позов з врахуванням досліджений в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження та встановлених обставин справи та частково його задоволено.

У суду апеляційної інстанції виникли підстави для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_16 на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За відсутності обвинувального вироку цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 слід залишити без розгляду.

Колегія суддів роз`яснює потерпілому ОСОБА_8 його право на звернення з цивільним позов в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 49, 417, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Клопотання адвоката ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Жовківського суду Львівської області від 30 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000946 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , засуджених завчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000946 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - закрити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - закрити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: