Справа №694/910/22
провадження № 1-кс/694/330/22
У Х В А Л А

09.06.2022 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Звенигородка клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту з транспортного засобу по кримінальному провадженню за № 000410 від 26.05.2022 року.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просить суд скасувати арешт з автомобіля «VolkswagenCaddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 о кримінальному провадженню за № 000410 від 26.05.2022 року.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що в провадженні Звенигородського РВП ГУНП перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000410 від 26.05.2022 року.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. У травні 2022 року до Звенигородського районного суду слідчим було направлено клопотання про арешт автомобіля «VolkswagenCaddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної-власності. Відповідно до ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду від 31.05.2022 року було накладено арешт на автомобіль «VolkswagenCaddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, з метою забезпечення доказів, шляхом заборони відчуження без позбавлення права користування вказаним автомобілем. Заявник зазначає, що слідчим не доведено за якими критеріями ст. 98 КПК України майно підпадає під ознаки речового доказу. Сам факт формального набуття майном статусу речового доказу, не свідчить про його відповідність визначеним ст. 98 КПК України критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна. Заявник вважає доведеним, що даний автомобіль не є предметом чи доказом вчинення злочину, непідлягає конфіскації і на нього не може бути звернене стягнення з метою забезпечення цивільного позову.
У судове засідання заявник не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути клопотання у його відсутність.

Інші учасники кримінального провадження у судове з асідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялися заздалегідь і належним чином.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників, які беруть участь у розгляді клопотання, згідно положень ч.4 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи

розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Звенигородського РВП ГУНП перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000410 від 26.05.2022 року.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.
Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду від 31.05.2022 року було накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, з метою забезпечення доказів, шляхом заборони відчуження без позбавлення права користування вказаним автомобілем.
Згідно зі ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).
Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.
Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року р справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), було зроблено висновок про те, що у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.
Слідчим суддею встановлено, що автомобіль «VolkswagenCaddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, речовим доказом по кримінальному провадженню № 000410 від 26.05.2022 року 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України не визнаний.
Слідчим не доведено за якими критеріями ст. 98 КПК України майно підпадає під ознаки речового доказу. Сам факт формального набуття майном статусу речового доказу, не свідчить про його відповідність визначеним ст. 98 КПК України критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Таким чином, оскільки арешт накладався з метою забезпечення збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, потреба у збереженні накладеного арешту на вказане вище майно відпала.Подальший арешт майна за відсутності передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання своєї власності, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, а тому клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту з транспортного засобу по кримінальному провадженню за № 000410 від 26.05.2022 року.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 000410 від 26.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.05.2022 рокуна рухоме майно, а саме автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності
Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1