Справа № 308/9895/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження за №0000694, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.06.2022 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пацканьово Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні шестеро дітей /зі слів/, не працюючого, в порядку ст. 89 КК України не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
26 червня 2022 року близько 02 год. 28 хв. ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме: велосипеда марки «Tiran Street 29», зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , та, знаходячись на сходовій клітці між четвертим та п`ятим поверхами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перекусив велосипедний замок, за допомогою якого велосипед був пристебнутий до перил сходової клітки, після чого викрав його. Далі вийшов з будинку разом з викраденим майном, маючи можливість розпоряджатися на власний розсуд, поїхав на велосипеді напрямку пл. Петефі в м. Ужгороді, та до 29.06.2022 року використовував його у власних цілях.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 5 077,00 грн.
Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, пояснивши, що 26 червня 2022 року близько 01 год. 00 хв. гуляв в районі Шахта м. Ужгорода, побачив у вікні коридору багатоповерхівки велосипед, після чого в нього виник умисел на викрадення останнього з метою перепродажу. З метою реалізації зазначеного умислу піднявся на 4 поверх будинку, відстебнув замок, яким був пристебнутий велосипед та відвіз останній до місця свого фактичного проживання АДРЕСА_2 . У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження без її участі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість, просила суд призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, на якому наголошував прокурор, із звільненням відповідно до ст. 75 КК України строком на 1 рік.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст.349КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро каявся, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повернув викрадене майно, у зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора уважає наявність таких обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, які вказані в обвинувальному акті.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за ч.4 ст.185 КК України відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність; наслідки вчинення злочину, зокрема, що злочин вчинено в умовах воєнного стану.
Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, викрадений велосипед потерпілій ОСОБА_6 повернув, в порядку ст. 89 КК України не судимий, одружений, є батьком шістьох дітей /зі слів/, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, бажає виправити свою протиправну поведінку.
Урахувавши зазначені обставини, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність таких, що його обтяжують, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
З врахуванням положень ч.1 ст.75 КК України суд звільняє ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, та покладає на засудженого обов`язки, передбачені ч.1, 2 ст. 76 цього Кодексу.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст.50КК України мети покарання.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, а саме: з 22:00 по 07:00 год., слід залишити обвинуваченому ОСОБА_4 без змін.
Цивільний позов не заявлений.
Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-22/5819-ТВ, витрати на проведення якої становлять 943,90 гривень.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.
Згідно із ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 /два/ роки.
На підставі п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло з 22:00 год. до 07:00 год. за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_2 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 копійок.
Речові докази:
-велосипедний замок, упакований до спецпакету Національної поліції України № PSP2144244 - знищити;
-велосипед марки «Tiran Street 29», які передані потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання залишити останній;
-оптичний носій інформації з відеозаписом зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя Олена ГОЛЯНА