ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1108/22 Справа № 202/87/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року про закриття кримінального провадження №0001761 на підставі ст. 49 КК України, п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора, кримінальне провадження №0001761 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України, п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що злочин був вчинений 19 червня 2005 року, тобто з дня його вчинення минуло більше десяти років, проведеними слідчими діями не вдалося встановити осіб, які вчинили злочин, а тому враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України, п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також суд наголосив, що навіть у разі кваліфікації дій за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 115 КК України, як того вимагає потерпілий, з моменту вчинення злочину минуло більше 15 років, тобто закінчилися зазначені у законі строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 68 КК України довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у ст.ст.109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу, тому строк для закриття кримінального провадження буде 15 років. Суд також не погодився з позицією потерпілого, що органом досудового розслідування не виконані всі дії, направлені на встановлення осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення відносно останнього, оскільки кримінальне провадження складається майже з п`яти томів, в ньому проводилась велика кількість слідчих дій, пред`являлось обвинувачення певним особам, після чого приймались рішення про закриття кримінального провадження, про його відновлення, про допит за ініціативою потерпілого певних осіб, але осіб причетних до вчинення злочину не встановлено, тому суд переконаний, що органом досудового слідства вичерпана можливість для встановлення осіб, винних у вчиненні злочину відносно ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що прокурор у судовому засіданні був частково відсутній, після перерви не з`явився зовсім, участі у судовому засіданні не приймав, проте зазначений в ухвалі суду. Вказує, що до початку судового розгляду надав до суду документи, які не було розглянуто та долучено до матеріалів провадження, а також їм не було надано жодної оцінки. Зазначає, що слідчим не було проведено жодних слідчих дій та проігноровано вказівки Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від 26 липня 2017 року, слідчого управління НП в Дніпропетровській області від 25 жовтня 2017 року та 15 березня 2018 року, головного СУ НП України від 06 червня 2019 року. Звертає увагу, що ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання прокурора, при цьому суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування не було вжито належних заходів щодо встановлення особи винного, та з того часу слідчим не проведено жодних слідчих дій.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, просив ухвалу суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Судове рішення згідно зі ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 ст 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло десять років.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції досудове розслідування по даному кримінальному провадженню розпочато 19 червня 2005 року за ч. 2 ст. 121 КК України за фактом того, що 19 червня 2005 року приблизно о 01.30 год. невстановлені особи, знаходячись біля буд. 6 по пр. Миру в м. Дніпрі, умисно спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа, геморагічного забою головного мозку, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, максимальне покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за такий злочин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України становить 10 років.

Як слідує з наданих матеріалів під час досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення особи правопорушника, наявності в його діях складу кримінального правопорушення та здобуття доказів, встановлення наявних свідків події та їх допит, однак до теперішнього часу особу, котра вчинила вказане кримінальне правопорушення встановити не виявилось можливим.

При цьому органом досудового розслідування виконувались дії, направлені на встановлення осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , оскільки кримінальне провадження складається майже з п`яти томів, в ньому проводилась велика кількість слідчих дій, пред`являлось обвинувачення певним особам, після чого приймались рішення про закриття кримінального провадження, про його відновлення, про допит за ініціативою потерпілого певних осіб, але осіб причетних до вчинення злочину не встановлено.

Отже, в даному випадку апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення якого закінчився в 2016 році, враховуючи дату початку досудового розслідування, а саме 19 червня 2005 року, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ст. 49 КК України, ч.ч. 1, 2 ст. 284 КПК України.

При цьому доводи потерпілого про те, що прокурор у судовому засіданні був частково відсутній, після перерви не з`явився зовсім, участі у судовому засіданні не приймав, проте зазначений в ухвалі суду, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення. Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав учасників судового провадження, передбачених КПК України, та спрямована на ефективну реалізацію їх прав під час здійснення судового провадження. Тобто, для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність прокурора в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію учасниками провадження своїх прав.

Як слідує з матеріалів провадження прокурор був присутнім у судових засіданнях під час здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції, де висловлював свою думку з приводу закриття кримінального провадження у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, брав участь у дослідженні доказів. При цьому на проголошенні тексту оскаржуваної ухвали 18 лютого 2022 року прокурор був відсутній.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. На виконання зазначених приписів суд після виходу з нарадчої кімнати 18 лютого 2022 року негайно проголосив ухвалу суду, незважаючи на відсутність прокурора в судовому засіданні.

Відсутність прокурора в залі судового засідання під час проголошення оскаржуваної ухвали жодним чином не вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодило прокурору та потерпілому реалізувати свої права, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 125/163/17.

Не обгрунтованими є і твердження потерпілого про те, що судом не було розглянуто та долучено до матеріалів провадження документи, надані ним до початку судового розгляду, оскільки як слідує з матеріалів провадження до початку судового розгляду потерпілим 18 лютого 2022 року було надано заперечення на клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з додатками та клопотання до заперечення з додатками, які було розглянуто судом першої інстанції та долучено до матеріалів провадження.
Не заслуговують на увагу і доводи потерпілого про невиконання слідчим вказівок Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від 26 липня 2017 року, слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області від 25 жовтня 2017 року та від 15 березня 2018 року, головного слідчого управління НП в Дніпропетровській області від 16 січня 2018 року та від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні щодо необхідності виконання певних процесуальних дій, оскільки як слідує з витребуваних судом матеріалів кримінального провадження слідчим було вжито необхідні заходи для виконання зазначених вказівок та проведено ряд додаткових слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення осіб, які спричинили потерпілому тілесні ушкодження.
Той факт, що ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, має місце, проте жодним чином не впливає на висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження №0001761 на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23 лютого 2021 рок у справі 397/42/20, відповідно до якої у положенні п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Отже, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілого, суд апеляційної інстанції не знаходить.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги потерпілого та залишення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції без зміни.
Істотних порушень кримінального процесуального закону та норм матеріального права, які були би підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року про закриття кримінального провадження №0001761 на підставі ст. 49 КК України, п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4