Номер провадження: 11-сс/813/719/22
Справа № 947/9065/22 1-кс/947/3865/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2022 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000321 від 11.05.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Сарата Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000321 від 11.05.2022 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 11.05.2022 року близько 18 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Touran» р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Вертелецького в смт. Овідіополь Одеського району Одеської області в напрямку вулиці Миру та під`їжджав до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1, 5.38.2, а також дорожньої розмітки 1.14.1 (зебра), де організовано рух, по одній смузі для руху в обох напрямках.

Здійснюючи рух зі швидкістю близько 60 км/год у світлу пору доби, під`їжджаючи до перехрестя з вул. Шевченка та нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_8 , діючи у порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 18.1 ПДР України, вкрай уважним не був, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не відреагував на її зміну, у вигляді появи на нерегульованому пішохідному переході пішохода, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення, маючи об`єктивну можливість спостерігати попереду себе нерегульований пішохідній перехід, позначений дорожніми знаками і розміткою, а також пішохода на ньому, не вжив своєчасно заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним автомобілю, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , 1952 р.н., яка перетинала проїжджу частину по вказаному переходу з права наліво відносно руху автомобілю ОСОБА_8 , продовжив рух, виїхав на пішохідній перехід, де у межах дорожньої розмітки «зебра» передньою частиною кузова керованого ним автомобілю, скоїв наїзд на пішохода.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула в лікувальному закладі.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.
11.05.2022 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та 12.05.2022 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
13.05.2022 року ст. слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; здійснення підозрюваним незаконного впливу на потерпілих; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого про застосування запобіжного заходу та підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 12.06.2022 року, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зокрема, адвокат вказує, що ухвала слідчого судді постановлена без врахування вагомих обставин щодо особи ОСОБА_8 , оскільки останній свою вину визнає, під час досудового розслідування всіляко сприяв органам досудового розслідування, з місця ДТП не зник та сам бажає вирішення провадження відповідно до законодавства. Захисник також зазначає, що відсутні будь-які ризики, заявлені прокурор.

Судовий розгляд апеляційної скарги захисника проведений за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , який не заявляв клопотання про свою особисту участь у судовому засіданні, при цьому його право на захист забезпечено безпосередньою участю захисника ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; вчинити незаконний вплив на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
З огляду на те, що в апеляційній скарзі захисником не порушувалось питання щодо обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_8 підозри, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя в достатній мірі дослідив вказане питання, а також докази, долучені слідчим до свого клопотання та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності такої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України
Водночас, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 3 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Крім цього, апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого щодо неможливості застосування відносно підозрюваного, положень ст.75 КК України, та останньому, у разі визнання його винним, покарання слід бути відбувати реально.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення реального покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Також колегія суддів погоджується із доведеністю існування можливого незаконного впливу підозрюваного на інших учасників кримінального провадження (п.3 ч.1 ст.177 КПК).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що органом досудового розслідування не доведений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Проте, не доведення органом досудового розслідування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, не спростовує наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші ризики є доведеними.
Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Разом з тим, колегія суддів не може взяти до уваги доводи захисника з приводу визнання підозрюваним своєї вини та активне сприяння органу досудового розслідування. Оскільки таких підтверджень матеріали провадження не містять, як у протоколі затримання, де підозрюваний не висловив свою думку щодо обставин ДТП, так і в протоколі допиту останнього, в якому він відмовився від надання показань щодо події дорожньо-транспортної пригоди та своєї участі у ній.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за кваліфікуючою ознакою у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, який є предметом підвищеної небезпеки та потребує від водія великої відповідальності та уважності під час його керуванням. Натомість ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує предметом підвищеної небезпеки, підозрюється у тому, що допустив свідоме нехтування заходами безпеки та усвідомлюючи свій стан сп`яніння, все ж сів за кермо автомобілю, чим в подальшому заподіяв смерть людині.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що запобіжний захід ОСОБА_8 застосований строком на 30 днів, а відповідно до відомостей отриманих в ході розгляду скарги захисника, 31.05.2022 року ОСОБА_8 вручена копія обвинувального акту, а сам обвинувальний акт 02.06.2022 року спрямовано до суду першої і станції для вирішення питання про призначення до судового розгляду кримінального провадження. Тобто доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена судом першої інстанції під час підготовчого судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисників стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000321 від 11.05.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4