Справа № 504/272/17
Номер провадження 1-кп/504/545/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2022 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001112 від 23.06.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно працевлаштованого на ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» маляром, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.06.2021 за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

у скоєнні кримінального правопорушення (кримінального проступку) передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 2-2593/10) він зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання однієї дитини в розмірі ј частини усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 04 лютого 2010 і до 18 липня 2026, тобто до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З листопада 2014 у ОСОБА_4 виник протиправний намір на умисне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини. На виконання свого протиправного наміру ОСОБА_4 , всупереч вищевказаному рішенню суду, умисно, систематично, з листопада 2014 злісно ухиляється від сплати аліментів, у добровільному порядку кошти на утримання дитини не виплачує, заходів для погашення заборгованості, що утворилася, не приймає.

Згідно з розрахунком заборгованості, виданого державним виконавцем виконавчої служби Лиманського районного управління юстиції Одеської області, за ОСОБА_7 рахується заборгованість з листопада 2014 по 24 січня 2017 на загальну суму 57 416 грн. 09 копійок.

Дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

До обвинувального акту додано заяву обвинуваченого ОСОБА_4 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні від 05.01.2022. Заява складена та підписана в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 .

Також, до обвинувального акту додано заяву потерпілої ОСОБА_8 від 05.01.2022 про надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 381 КК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Дослідивши матеріали обвинувального акту, суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 382 КПК України, ухвалою від 10.01.2022 призначив розгляд за обвинувальним актом.

В ході судового розгляду захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з перебігом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Після роз`яснення наслідків звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України, тобто за нереабілітуючими підставами, обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 проти задоволення заявленого клопотання не заперечував.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Судом встановлено, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 вперше надійшов на розгляд суду 27.01.2017.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2020, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження № 0001112 від 23.06.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 164 КК України закрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2021, ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2020 скасована з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», ухвалою Комінтернівського районного суду від 25.05.2021 обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні ч. 1 ст. 164 КК України повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

05.01.2022, обвинувальний акт повторно скеровано до суду для розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Кримінального кодексу України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Диспозиція частини 1 ст. 164 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) передбачала відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

Згідно примітки до ст. 164 КК України, під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

Згідно з Розрахунком заборгованості по аліментах від 24.01.2017 розмір заборгованості ОСОБА_4 за період листопад 2014 січень 2017 становить 57 416,09 грн.

Статтею 44 КК України, передбачено, що особа яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

01.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII, відповідно до вимог якого, протиправні дії передбачені ч.1 ст. 164 КК України, є кримінальним проступком.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до положень ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

З урахуванням викладеного, при розгляді справи, суд керується приписами ст. ст. 12,49 КК України в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018.

Стаття 49 КК України не містить окремої вказівки стосовно особливостей обрахування строку давності щодо триваючих кримінальних правопорушень, до яких суд відносить кримінальний проступок передбачений ч.1 ст. 164 КК України.

Особливість триваючих злочинів полягає в тому, що вони вважаються закінченими з моменту початкових дій або бездіяльності суб`єкта злочину, а злочинний стан особи у цьому випадку припиняється з моменту, коли сама особа його припинила з власної волі або з причин, які не залежать від її волі.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, при розгляді питання початку обрахування строків давності при триваючому кримінальному правопорушенні враховує висновки та правову позицію висловлену в Постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 492/910/14-к, згідно якої строк давності кримінального переслідування стосовно триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винним своїх обов`язків, явка з повинною, затримання органами влади тощо).

Стаття 49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів. Тим не менше, особливість триваючих злочинів полягає в тому, що вони продовжують вчинятися (тривати) на стадії de jure закінченого злочину.

У судовій практиці та науковій літературі протягом ХХ століття було сформовано основні підходи до визначення особливостей обрахування строків давності триваючих злочинів.

У постанові Пленуму Верховного Суду СРСР від 4 березня 1929 року № 23 «Про умови застосування давності й амністії до триваючих и продовжуваних злочинів» (п. 4) було зазначено, що триваючий злочин починається з моменту настання злочинного стану й закінчується в момент припинення цього злочинного стану внаслідок дій самого винного, спрямованих на припинення злочину, або настання подій, що перешкоджають здійсненню злочину (втручання органів влади). Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з часу припинення злочинного стану.

Після внесення змін і доповнень в указану постанову постановою Пленуму Верховного Суду СРСР від 14 березня 1963 року № 1 це положення було змінено й зазначено, що строк давності кримінального переслідування стосовно триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винним своїх обов`язків, явка з повинною, затримання органами влади тощо).

Верховний Суд не встановив підстав відходити від усталеної практики на користь підходу, за яким початок строку давності слід відраховувати з моменту, коли триваючий злочин розпочався, оскільки такий підхід нівелюватиме завдання закону про кримінальну відповідальність, визначене в ст. 1 КК.

Згідно Витягу з кримінального провадження № 0001112 від 26.06.2016 встановлено, що 22.06.2016 до чергової частини Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 проте, що ОСОБА_4 злісно ухиляється від сплати аліментів на користь сина.

Кримінальне провадження порушено 23.06.2016 року, з цього дня суд вважає необхідним обчислювати строки давності триваючого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

З урахуванням викладеного, з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше 5 років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Частина 3 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617 VIII від 22.11.2018) передбачала, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Судом встановлено, що вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.06.2021 (справа № 504/31/20, провадження 1-кп/504/416/21) ОСОБА_4 засуджено за чинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, а саме за злісне ухилення від сплати аліментів за період часу з січня 2017 по грудень 2019.

На час ухвалення вироку суду дане кримінальне правопорушення відносилося до кримінального проступку. На час його скоєння за визначенням положень ст. 12 КК України, в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617 VIII від 22.11.2018 (до 01.07.2020) дане кримінальне правопорушення визначалось як злочин невеликої тяжкості.

З урахуванням викладеного, підстави переривання перебігу давності визначені кримінальним законом - відсутні.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, з моменту вчинення правопорушення минуло майже 6 років, приймаючи до уваги, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, тому суд вважає за можливе звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрити.
Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.286, 288 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001112 від 23.06.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України закрити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.
Суддя: ОСОБА_1