Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,
представника ПАТ «Модуль М» - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/570/21, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, у кримінальному провадженні внесеному 05.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 364 КК України.

З матеріалів судового провадження убачається, що 17 листопада 2021 року прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000113, внесеному 05.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами :23:001:0082, :23:001:0083, :23:001:0084, :23:001:0080, :70:001:0129, :23:001:0081. З клопотання убачається, що відповідно до розпорядження Ужгородського міського голови заплановане пленарне засідання чергової сесії Ужгородської міської ради з визначеним переліком відповідних питань. Пунктами 2.15-2.20 проекту рішення Ужгородської міської ради № 545 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» визначено надати дозволи на розробку проектів землеустрою зі зміною цільового призначення Приватному підприємству «Ротор», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-1», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-2», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-3», Приватному акціонерному товариству «Модуль М» земельні ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по вул. Миколи Баб`яка з кадастровими номерами :23:001:0082, :23:001:0083, :23:001:0084, :23:001:0080, :70:001:0129, :23:001:0081. Відповідно до генплану міста Ужгород, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 04.06.2004 № 313 і оприлюдненого на офіційному сайті, дана територія за функціональним призначенням віднесена до територій промислових підприємств (закріплена за акціонерним товариством «Модуль М», № 144 за умовними позначеннями), що також підтверджується і листом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 03.09.2021, оприлюдненого на офіційному сайті Ужгородської міської ради. З огляду на викладене, пункти 2.6-2.11 проекту рішення Ужгородської міської ради від 07.10.2021 № 471, якими пропонується надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення, не відповідають вимогам закону та функціональному призначенню, встановленому генпланом міста, - прокурор вважає, що у діях службових осіб Ужгородської міської ради наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 364 КК України, які, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч вимогам земельного законодавства та генплану міста розробили та подали на розгляд сесії проект рішення Ужгородської міської ради від 07.10.2021 № 471. Разом із тим, прокурор зазначає, що вищевказані земельні ділянки визнані речовими доказами на підставі постанови прокурора від 05.10.2021. При цьому, посилається і на те, що існують достатні підстави вважати, що земельні ділянки можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто ці земельні ділянки можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, а тому з метою запобігання вчинення будь-яких дій, спрямованих на їх відчуження, розпорядження, перереєстрацію, поділ, виділ тощо, прокурор просить накласти на них арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування ними.

В ухвалі слідчий суддя вказує на те, що Ужгородським РВ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному 05.10.2021 до ЄРДР за № 0000113 за ознаками передбаченого ч. 2 ст. ст.15 ч. 2 ст. 364 КК України кримінального правопорушення. Згідно інформації з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 275954906 та інформаційних довідок із зазначеного реєстру, ТОВ "Інвестгруп К-3" є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :70:001:0129, площею 2.5847 га, орендодавцем територіальна громада м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради; згідно Витягу за № 27594846 ТОВ "Інвестгруп К-1" є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :23:001:0084, площею 0.0814 га, орендодавцем територіальна громада м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради; згідно Витягу за № 27591767 ТОВ "Інвестгруп К-2" є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :23:001:0080, площею 0.0724 га, орендодавцем територіальна громада м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради; згідно Витягу за № 275808522 ТОВ "Інвестгруп К" є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :23:001:0083, площею 2.2651 га, орендодавцем територіальна громада м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради; згідно Витягу за № 275929115 ПРАТ "Модуль М" є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :23:001:0081, площею 7.1636 га, орендодавцем територіальна громада м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради. Відповідно до пункту 2.15-2.20 проекту рішення Ужгородської міської ради № 545 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», визначено надати дозволи на розробку проектів землеустрою зі зміною цільового призначення Приватному підприємству «Ротор», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-1», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-2», Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-3», Приватному акціонерному товариству «Модуль М» надано дозвіл на розробку проектів землеустрою зі зміною цільового призначення цих земельних ділянок для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по АДРЕСА_1 . В ухвалі також вказується на те, що матеріали судового провадження містять належні та допустимі докази перебування в оренді ТОВ "Інвестгруп К", ТОВ « Інвестгруп К-1" , ТОВ "Інвенстгрп К-2", ТОВ "Інвестгруп К-3", ПП "Ротор" , ПАТ "Модуль М" об`єктів нерухомого майна, згідно з переліком у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційних довідках із зазначеного реєстру, а відтак такі є законними користувачами цих земельних ділянок. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано постанови слідчого про визнання речовими доказами земельних ділянок, про які зазначено у клопотанні, та не доведено необхідності накладення арешту на майно з метою саме забезпечення збереження речового доказу, зокрема, що вказані у клопотанні прокурора земельні ділянки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України) саме при досудовому розслідуванні кримінального провадження за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України. При цьому, слідчий суддя взяв до уваги і пояснення прокурора про те, що постанова про визнання вищезгаданих земельних ділянок речовими доказами у цьому кримінальному провадженні не виносилася. З огляду на наведене, слідчий суддя, дійшов висновку про те, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно земельні ділянки, з метою збереження їх як речового доказу є необґрунтованим та безпідставним, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту. Також слідчий суддя дійшов висновку й про те, що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (земельних ділянок) у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України. Тому, взявши до уваги те, що у кримінальному провадженні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення нікому не оголошено, земельні ділянки речовими доказами не визнані, ТОВ "Інвестгруп К", ТОВ «Інвестгруп К-1", ТОВ "Інвенстгрп К-2" , ТОВ "Інвестгруп К-3", ПП "Ротор", ПАТ "Модуль М" користуються земельними ділянками правомірно, а також враховуючи те, що заборона користування, відчуження, розпорядження земельними ділянками є надмірною та наразі не відповідає потребам досудового розслідування, слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання прокурора як необґрунтованого та безпідставного.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на викладені в клопотанні доводи, вказує на те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на земельні ділянки є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на земельні ділянки негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин та подій вчиненого кримінального правопорушення, а також може призвести до їх втрати, пошкодження чи їх приховування від органу досудового розслідування, що сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності. При цьому, стверджує, що існують достатні підстави вважати, що земельні ділянки можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто ці земельні ділянки можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, а тому з метою запобігання вчинення будь-яких дій, спрямованих на їх відчуження, розпорядження, перереєстрацію, поділ, виділ тощо, є необхідність у накладенні на них арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує таке.
Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :23:001:0082, :23:001:0083, :23:001:0084, :23:001:0080, :70:001:0129, :23:001:0081 у кримінальному провадженні № 0000113 за ознаками діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 364 КК України, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладені в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на земельні ділянки, слідчий суддя взяв до уваги положення ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких прокурор вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що матеріали судового провадження містять належні та допустимі докази перебування у оренді ТОВ "Інвестгруп К", ТОВ « Інвестгруп К-1" , ТОВ "Інвенстгрп К-2" , ТОВ "Інвестгруп К-3", ПП "Ротор" , ПАТ "Модуль М" об`єктів нерухомого майна відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційних довідках із зазначеного реєстру, а відтак є законними користувачами земельних ділянок з кадастровими номерами :23:001:0082, :23:001:0083, :23:001:0084, :23:001:0080, :70:001:0129, :23:001:0081.
Крім того, слідчий суддя дав належну оцінку тим фактам, що під час розгляду клопотання прокурором не надано постанови слідчого про визнання речовими доказами земельних ділянок, про які зазначено у клопотанні, та не доведено необхідності накладення арешту з метою саме забезпечення збереження речового доказу, зокрема, що вказані у клопотанні прокурора земельні ділянки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України) саме при досудовому розслідуванні кримінального провадження за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України. При цьому, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги пояснення прокурора про те, що постанова про визнання вищезгаданих земельних ділянок речовими доказами у даному кримінальному провадженні не виносилася.
При цьому, обґрунтованим на переконання апеляційного суду, є і висновок слідчого судді про те, що у кримінальному провадженні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення нікому не оголошено, земельні ділянки речовими доказами не визнані, ТОВ "Інвестгруп К", ТОВ « Інвестгруп К-1" , ТОВ "Інвенстгрп К-2" , ТОВ "Інвестгруп К-3", ПП "Ротор", ПАТ "Модуль М" користуються земельними ділянками правомірно.
Тому, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що клопотання прокурора про накладення арешту з метою збереження речового доказу є необґрунтованим та безпідставним, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту, а вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (земельних ділянок) у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.
При оцінці доданої до апеляційної скарги копії постанови слідчого про визнання земельних ділянок речовими доказами від 11.10.2021, апеляційний суд зазначає, що визнання стороною обвинувачення майна речовим доказом у кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначальною законом підставою для цього.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що наведені у клопотанні та апеляційній скарзі обставини не підтверджують існування правових підстав для накладення арешту на майно.
Тому, апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено зазначених у клопотанні обставин, а це ставить під сумнів відповідність майна, про яке в ньому йдеться, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що органом досудового розслідування не наведено достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтовано мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.
Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження земельних ділянок, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.
Доводи апеляційної скарги про те, що існують достатні підстави вважати, що земельні ділянки можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто ці земельні ділянки можуть мати значення речових доказів по даному кримінальному провадженні, а тому з метою запобігання вчинення будь-яких дій, спрямованих на їх відчуження, розпорядження, перереєстрацію, поділ, виділ тощо, є необхідність у накладенні на них арешту, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.
Доводи апеляційної скарги про те, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на земельні ділянки негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, а також може призвести до їх втрати, пошкодження чи їх приховування від органу досудового розслідування, що сприятиме уникненню осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені жодними доказами, та спростовуються наведеним вище і є припущеннями.
Тому, наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а органом досудового розслідування не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що клопотання про необхідність накладення арешту на майно із метою збереження речових доказів, є необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких прокурор вніс клопотання.
При цьому, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано й відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, а також вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно земельні ділянки, з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».
З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого, підозрюваного чи їхніх захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що стороною обвинувачення не надано таких доказів (документів), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі не посилався прокурор під час її розгляду.
Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна (земельних ділянок), у кримінальному провадженні № 0000113, внесеному 05.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК України, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: