Справа № 214/2161/22
1-кс/214/349/22
У Х В А Л А
Іменем України
26 липня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю слідчого ОСОБА_4

за участю захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2022 року захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить: запобіжний захід відноснео підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінити на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою та покласти на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання вказує наступне. 20.04.2022 року обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком. Відповідно до положення ст. 201 КПК України, підозрюваний, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання; слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом. Вказує, що станом на 22.05.2022 року підозрюваний та його захисник отримали процесуальне право не перегляд раніше застосованого судом запобіжного заходу з урахуванням усіх виявлених порушень прав та свобод ОСОБА_7 та отриманих доказів на спростування обґрунтованості підозри та гіпотетично наявних ризиків, що загалом повинно було бути належним чином з`ясовано та встановлено судом під час обрання запобіжного заходу, ще 20.04.2022 року. Вказує, що за час, який минув з моменту повідомлення його підзахисному про підозру, обрання йому запобіжного заходу та паперового затримання, що сталося 20.04.2022 року, сторона захисту реалізуючи надані законом процесуальні права: реалізувала право на конфіденційне спілкування з підзахисним, під час якого останній повідомив фактичну дату, час та місце, а також обставини його фактичного затримання, яке відбулось 14.04.2022 року о 11.30 год. на БП у с. Баштанка, Миколаївської області; захисник мав можливість та ознайомився з матеріалами судової справи № 214/2161/22 провадження 1-кс/214/270/22 за якою 20.04.2022 року слідчим суддею було ухвалено рішення про застосуванням до підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, в тому числі і отримав аудіо та відео записи судового засідання; отримала відомості щодо місця перебування підзахисного в період часу з 14.04.2022 року о 11.30 год. по 20.04.2022 року 11.40 год., а також вчинених щодо останнього фізичного та психологічного тиску, тортур, що свідчить застосування до особи, яка на той час не мала жодного процесуального статусу, незаконних методів ведення досудового розслідування, що спричинило грубі порушення конституційних прав та свобод, а також процесуальних прав особи, щодо якої фактично було вчинено кримінальне правопорушення - незаконне викрадення, що супроводжувалось та впаду. Вказує10.05.2022 року на реалізацію клопотання підозрюваного та його захисника, перший був вперше з моменту затримання допитаний в якості підозрюваного та протягом. 3,5 годин під відео фіксацію, надав послідовні, логічні та ґрунтовні покази з усіх питань, які цікавили слідчого. Вказує, що крім іншого, підозрюваний є депутатом Херсонської міської ради ОСОБА_7 під час проведення вказаного вище допиту звернувся до ст. слідчий з ОВС СВ Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_4 з повідомленням про вчинення щодо нього ряду кримінальних правопорушень (ч. 1 та ч. 2 ст. 146-1 КК України (Насильницьке зникнення) та ч. 2 ст. 365 КК України (Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу) та наполягав щоб його повідомлення було належним чином оформлено слідчим з подальшим вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України. Однак слідчий СБУ ОСОБА_4 відмовився від вчинення передбачених КПК України дій без будь-яких пояснень, чим порушив не тільки ряд норм чинного законодавства України, а і підтвердив свою упередженість та зацікавленість в результатах досудового розслідування даного кримінального провадження; 10.05.2022 року безпосередньо під час допиту підозрюваного, стороною захисту було подано зазначеному слідчому СБУ ряд клопотання в порядку ст. 220 КПК України, а також адвокатський запит, однак не зважаючи на сплив передбаченого законом строку для їх розгляду, відповідь так і не надійшла. Вказує, що в результаті вчинення сторона захисту зазначених вище дії з урахуванням отриманих письмових та інших доказів та проведеного правового аналізу, прийшли до висновку про те, що повідомлення про підозру є необґрунтованим та незаконним, так: по-перше, в діях його підзахисного відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення не підтверджується; по-друге, відсутні жодні докази існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України; відповідно були відсутні як на момент ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу, так і на даний час, підстави для його обрання взагалі. Наполягає, що було порушено прав на вільний вибір захисника та права на захист загалом. Отримавши зазначену ухвалу суду та здійснивши правовий аналіз, як матеріалів судового засідання від 20.04.2022 року, так і матеріалів кримінального провадження на підставі яких слідчий та прокурор прийшов до висновку про можливість вчинити повідомлення про підозру його підзахисному, вважає, що зазначена підозра є необґрунтованою; викладені в ній обставини на які посилається слідчий - не відповідають фактичним подіям та обставинам, не підтверджуються належними та допустимими доказами, здобутими у встановленому законом порядку; доказів існування будь-яких ризиків - не представлено. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада. Повідомлення про підозру йому було вручено 20.04.2022 року о 11. 40 год., про що свідчить відповідний рукописний запис у всіх примірниках підозри. Слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: 1) відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. Відповідно до вимог ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Відповідно до доручення від 20.04.2022 року № 004-0080790 про надання безоплатної вторинної правової допомоги за призначенням, Регіональним центром з надання відповідної допомоги в Дніпропетровської області було призначено адвоката ОСОБА_8 з зобов`язанням з`явитися 20.04.2022 року о 13.00 год. до приміщення УСБУ в Херсонській області по вул. Українська, 57 у м. Кривий Ріг. Зазначає, що таким чином, в порушення права на захист, підозрюваному своєчасно та в повному обсязі не було с роз`яснені його процесуальні права, зокрема і право на вільний вибір захисника та його обов`язкову присутність під час вчинення повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. Правовим наслідком зазначеного вважає той факт, що підозра була вручена з порушенням норм чинного кримінального процесуального закону, що в свою чергу ставить під сумнів законність, як вчиненої процесуальної дії, так і підозри - взагалі. Наполягає, що підозра є необґрунтованою. На спростування припущення слідчого та прокурора ОСОБА_7 10.05.2022 року надав розгорнуті покази в якості підозрюваного, в яких зазначив, що діяв виключно в рамках норм чинного українського законодавства та даної Присяги депутата Херсонської міської ради, Державі Україна - не зраджував, ініціативи щодо вступу у контакт з невідомою особою - не проявляв, особисте знайомство - не ініціював, та діяв виключно на користь Херсонської міської громади. Ні якого злочинного умислу, спрямованого на вчинення державної зради не мав та не переслідував. Зазначає, що жодних фактичних даних та доказів: успішного вербування 14.03.2022 року; наявність умислу; переслідування корисливого мотиву; надання згоди діяти під керівництвом та за вказівками громадянина РФ ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 який має військове звання «полковник» та є військовослужбовцем Росгвардіїї із позивним « ОСОБА_10 », як і щодо підтвердження громадянства, соціального та військового статусу зазначеної особи, дійсності її персональних даних, тощо не наведено. Представнику РФ «Альфа» для забезпечення зв`язку, ОСОБА_7 надав свої номери мобільного телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за якими відбувалось їх спілкування з питань заподіяння шкоди суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності державній, економічній безпеці України, що у період дії воєнного стану в Україні є фактичним з власності ініціативи переходом на бік ворога - збройних сил країни-агресора РФ. Вказує, що матеріалами справи не підтверджено факту, як надання його підзахисним своїх номерів телефонів, так і подальшого спілкування з питань заподіяння шкоди суверенітетові, що також заперечується ним. Відповідно до диспозиції ст. 111 КК України навіть зазначені вище припущення не можуть свідчити про вчинення особою дій, спрямованих на перехід на бік ворога. Зазначає, що доказів на підтвердження: вербування; вчинення ініціативних дій та за допомогою наявних зв`язків серед інших громадян України; наявності у ОСОБА_7 доступу до певної інформації та персональних даний визначеного кола осіб; проведення збору, аналізу та здійснення передачі з метою їх фізичного знищення та залякування як повідомлення про підозру, так і матеріали кримінального провадження не містять. Зазначає, що ОСОБА_7 відносно передачі військовослужбовця РФ дав свої послідовно ґрунтовані та логічні покази, в яких спростував вчинені ним дії начебто з власної ініціативи, зазначив, що дій, пов`язаних з евакуацією особи, яку затримали дружинники - не вчиняв, в тому числі і за місцем свого постійного проживання - не переховував, однак не заперечував про його передачу особі, яка представлялась за позивним « ОСОБА_11 ». З метою розуміння фактичної ситуації, що склалась та мала місце 15-16.03.2022 року, та в якій йому приходилося виконати колегіальне рішення прийняте, як самими дружинниками в ОП, так і рішення «старших» відповідальних осіб, він виключно виконав отримані вказівки та діяв виключно з метою убезпечить співробітників ОСОБА_12 дружини, мешканців міста та військовослужбовців ЗСУ, яких переховував у своїх приміщеннях, від викриття та фізичної розправи. Вказує, що ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому злочині не визнає, та декілька разів, не зважаючи на застосування до нього фізичного в період з 11.30 год. 14.04.2022 року по 20.40.2022 року моменту фактичного викрадення та до моменту оформлення протоколу затримання, насилля та тортур, свідомо співпрацює зі слідством, логічно та послідовно пояснює свої дії в ситуації в якій він був вимушений приймати певні рішення та вчиняти певні дії, що також було підтверджено шляхом проведення за його згодою двох досліджень на поліграфії, які до матеріалів справи так і не потратили. Наполягає, що сторона захисту має підстави стверджувати про те, що зміст повідомлення про підозру, а також описані в ньому події нічого спільного не мають з фактичними обставинами справи та не підтверджуються доданими до клопотання матеріалами, а навпроти ними спростовуються. Відповідно підозру вважає необґрунтованою та незаконною. На підтвердження висунутої підозри слідчий наводить лише непослідовну за датами роздруківку телефонних розмов, отриманих під час проведення НСРД під час здійснення досудового провадження ряду інших кримінальних проваджень щодо іншої особи. Не зважаючи на те, що слідчий в доданому протоколі негласного зняття інформації з ЕІС від 15.04.2022 року наводить отримані відомості телефонних перемовин ОСОБА_7 з ОСОБА_13 ) зазначає не тільки зовсім інше кримінальне провадження за №…..0031 з датою внесення в ЄРДР 20.03.2022 року та робить посилання на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2022 року № 27-1302т/2022 про проведення НСРД, при цьому здійснює роздруківку телефонних розмов осіб за 15.03.2022 року та 16.03.2022 року. Вказує, що такий же висновок можемо зробити із правового аналізу протоколу негласного зняття інформації з ЕІС від 18.04.2022 року. Як зазначає слідчий НСРД здійснювалось в даному випадку вже по кримінальному провадженню за яким повідомлено його підзахисному про підозру №……12, але дата внесення відомостей щодо нього в ЄРДР не співпадає з наданим витягом. Головним вважає той факт, що дозвіл на проведення НСРД було отримано за ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.04.2022 року № 27-1314т/2022, а фіксація і подальша роздруківка телефонних розмов певних осіб здійснюється за 16.03.2022 року. 25 березня Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального провадження розглянув касаційні скарги захисників в інтересах чотирьох осіб, засуджених по справі № 344/11557/16-к. зазначив про те, що ст. 87 КПК України чітко визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов. Суд касаційної інстанції наголосив, що правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій є постанови прокурора та ухвали слідчого судді про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у них зазначається уся наявна інформація, одержана в установленому законом порядку, що потребує перевірки. Тобто, саме з цих процесуальних документів суд може дійти висновку, чи були в органу досудового розслідування наявні законні підстави для проведення таких заходів, результати яких виступають доказами у кримінальному провадженні. Як вбачається у їхньому випадку слідчі проводили НСРД без попереднього отримання дозволу апеляційного суду. Відповідно отримані відомості не можуть використовуватись як доказ, в тому числі і не можуть бути покладені в обґрунтування підозри, так як отримані у спосіб не передбачених КПК України тому є недопустимими. При цьому їх недопустимість вважає очевидною, відповідно вони навіть не можуть бути досліджені судом, а у разі коли суд почав їх досліджувати, така дія повинна бути припинена. Відповідно дані матеріали та отримані відомості не можуть бути використані як доказ її відповідно не можуть підтверджувати обґрунтованість підозри, а навпаки свідчать про її не обґрунтованість та не законність. Іншим на розуміння слідчого доказом на підтвердження вчинення його підзахисним злочину та обґрунтованості підозри - є три рапорти одного і того ж оперативного співробітника УСБУ в Херсонській області від 27.03.2022 року, 15.04.2022 року та 15.04.2022 року щодо опитування в режимі чи то відео, чи то телефонної конференції трьох свідків, прізвища яких залегендовано, але не зазначено на підставі якого рішення та хто і коли його приймав. Вказує, що однак з`ясувалось, що усі три протоколи спілкування з трьома різними людьми складені за одним і тим же текстом, з однаковими виправленнями та помилками. Щодо суті, зауважує про те, що отримані відомості не можуть бути використані як доказ, так як будь якого доказового навантаження не несуть. Так звані світки повідомляють про те, що вони щось бачили, але конкретно вказати кого саме, а тим більше про що невідомі особи розмовляли - взагалі не можуть, так як не були їх безпосередніми учасниками. Лише, з їх слів, які підлягають уточненню та перевірці, начебто бачили зустріч та спілкування ОСОБА_7 з чоловіком в чорній формі, який їм не відомий. Виказане ними припущення про те, що зазначена особа може бути представником ворога - залишається лише припущенням. Достойникам відомо, про те, що ні підозра, ні обвинувачення не можуть будуватися на припущеннях. Вказує, що говорячи в тексті підозри про конкретно встановлену особу громадянина РФ ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 який має військове звання «полковник» та є військовослужбовцем Росгвардіїї із позивним « ОСОБА_10 », слідчий не надає жодного доказу на підтвердження факту встановлення та ідентифікації цієї особи, як громадянина РФ, військовослужбовця РГ чи ЗС РФ, чи співробітника інших спецслужб РФ, що при відсутності допиту самої цієї особи, не може свідчити як про відповідність викладеного у тексті підозри - фактичним обставинам справи. Вказує, що говорячи в тексті підозри про наявність доступу до відомостей про певні категорії осіб та передачу персональних даних третім особам, слідчий не наводить доказів на підтвердження висунутого припущення, як і не зазначає якими саме доказами обґрунтовується його версія. Наполягає, що з урахуванням викладеного ОСОБА_7 не набув процесуального статусу підозрюваного, так як щодо нього не було виконані імперативні норми кримінально - процесуального закону, що істотним чином порушило його конституційні та процесуальні права, а також не було забезпечено можливість реалізувати право на захист; за наявності таких порушень, у разі встановлення їх під час судового засідання слідчим суддею, останній був позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_7 будь-який запобіжний захід, а тим більше не мав права посилатись обґрунтовуючи своє рішення на відомості, які не можуть бути використані в якості доказу, так як отримані були в не передбачений КПК України порядку та недопустимість яких є очевидною до початку їх дослідження. Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України зазначає наступне. З правового аналізу цієї частини клопотання слідчого та ухвали слідчого судді, має звернути увагу на той факт, що ймовірне існування ризиків зазначених слідчим та передбачені з посиланням на п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України жодним чином не підтверджено. Наполягає, що необґрунтованим є припущення слідчого про те, що у разі перебування його підозрюваного на волі, він матиме можливість повернутися до підрозділів ЗС країни - агресора та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а також може вчиняти інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим, невстановленим, чином. Вказує, що суд, під час нетривалого судового засідання , неодноразово встиг проявити до підозрюваного зверхність та неповагу, намагався нав`язати свою особисту точку зору, що свідчить про його упередженість, а також припустився неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження та фактичним обставинам справи про які повідомляв підозрюваний, безпідставно, без наведення аргументів, визнав підозру обґрунтованою. Вказує, що суд безпідставно визнаючи як встановлений факт передачі ОСОБА_7 відомостей про певні категорії громадян з метою застосування до них фізичного знищення, визнав такі дії вчинені з застосуванням насильства, при тому що такий висновок не відповідає матеріалами доданим до клопотанням, так як жодного доказу вчинення таких дій представлено слідчим не було, і відповідного суд їх не мав можливості та не досліджував, а тим більше класти нічим не підтверджені припущення в основу прийнятого рішення щодо застосування найтяжчого та найсуворішого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засідання клопотання підтримав.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав клопотання. Також пояснив, що на його думку підозра є необґрунтованою, доказів на її підтвердження, не мається. Також зазначив, що не має можливості впливати на свідків, не може втекти. Також пояснив, що є священнослужителем, за своїми переконаннями він пацифіст, тому врятував життя російському військовослужбовцю, якого потрібно було тримати в полоні. Передав цього військовослужбовця представнику РФ виконуючи розпорядження Хоменка, який був представником влади у м. Херсоні.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання та зазначив, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу за результатами апеляційного розгляду скасована не була.

Прокурор у судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши захисників, підозрюваного та прокурора, суд приходить до висновку про те, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.201 КПК України, підозрюваний, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу Відносно обвинуваченого 20 квітня 2022 року був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжений судом до 20 липня 2022 року.

Відповідно до ст. 176 ч.1 п.5 КПК України, одним з запобіжних заходів є тримання під вартою. Згідно ст.176 ч.1 п.5 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд 20 квітня 2022 року прийшов до переконання про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України, є обґрунтованою.

Також суд прийшов до переконання, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує йому за вчинення вказаного злочину в разі доведення перед судом його вини, а саме у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з метою уникнути відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з РФ та Республікою Білорусь. Також суд прийшов до переконання, що в умовах збройної агресії РФ проти України та ведення бойових дій, вказаний підозрюваний може повернутися до підрозділів збройних сил країни-агресора та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також суд врахував, що підозрюваний одружений, має трьох неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, є депутатом Херсонської міської ради 8-го скликання, членом політичної партії «Партія Ігоря Колихаєва «Нам тут жити!» та фізичною особою-підприємцем, тобто має офіційні джерела доходів, але ці обставини не завадили йому вчиняти дії, в яких він обґрунтовано підозрюється.

Вирішуючи питання про наявність підстав для зміни запобіжного заходу суд вважає, що у судовому засіданні не добуто доказів про те, що підозра, пред`явлена ОСОБА_7 , є необґрунтованою. Також суд враховує наступне. При обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 первісно показав, що передав ОСОБА_9 військовослужбовця РФ тому, що побоювався за членів дружини з боку російських військових. У тому ж судовому засіданні показав, що вказаний військовослужбовець ночував в нього вдома. Також показав, що після того, як вказаного військовослужбовця РФ знайшли на острові, він перевозив останнього в своєму автомобілі, щоб віддати ОСОБА_9 . Захисник в своєму клопотанні вказує, що його підзахисний щодо цього епізоду підозри, дав свої послідовно ґрунтовані та логічні покази, в яких спростував вчинені ним дії начебто з власної ініціативи, зазначив, що дій, пов`язаних з евакуацією особи, яку затримали дружинники, не вчиняв, в тому числі і за місцем свого постійного проживання не переховував, однак не заперечував про його передачу особі, яка представлялась за позивний « ОСОБА_11 ». Також захисник зазначив, одночасно, з метою розуміння фактичної ситуації, що склалась та мала місце 15-16.03.2022р., та в якій йому приходилося виконати колегіальне рішення прийняте, як самими дружинниками в ОП, так і рішення «старших» відповідальних осіб, ОСОБА_7 виключно виконав отримані вказівки та діяв виключно з метою убезпечить співробітників Народної дружини, мешканців міста та військовослужбовців ЗС, яких переховував у своїх приміщеннях, від викриття та фізичної розправи. У судовому засіданні ОСОБА_7 показав, що передаючи військовослужбовця окупанта представнику ворожої сторони, виконував вказівку Хоменка. Отже, захисник стверджує, що підозрюваний вчинив дії з передачи полоненого відповідно до вимог законодавства. Суд вважає таке твердження необґрунтованим. При цьому враховує наступне. Як передбачено ст.12 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими, яка набрала чинності для України 3 січня 1955 року, військовополонені перебувають у руках ворожої держави, а не

окремих осіб чи військових частин, які взяли їх у полон; військовополонені можуть передаватися державою, що тримає в полоні, лише державі, яка є учасницею цієї Конвенції, та лише після того, як держава, що тримає в полоні, упевнилася в тому, що

зазначена держава має намір і змогу застосовувати Конвенцію. Згідно ст.19 вказаної Конвенції військовополонених після захоплення їх у полон евакуюють якомога скоріше до таборів, Також суд бере до уваги, що ст.109 цієї Конвенції передбачає можливість репатріації полонених до нейтральних держав, ОСОБА_7 передав полоненого державі-агресору.

У судовому засіданні підозрюваний послався на те, що виконував розпорядження. Суд оцінюючи цей довід виходить з наступного. Згідно ст. 41 КК України, дія або бездіяльність особи, що заподіяла шкоду правоохоронюваним інтересам, визнається правомірною, якщо вона була вчинена з метою виконання законного наказу або розпорядження; наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина; не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка відмовилася виконувати явно кримінально протиправний наказ або розпорядження; особа, що виконала явно кримінально протиправний наказ або розпорядження, за діяння, вчинені з метою виконання такого наказу або розпорядження, підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах; якщо особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати кримінально протиправного характеру наказу чи розпорядження, то за діяння, вчинене з метою виконання такого наказу чи розпорядження, відповідальності підлягає тільки особа, що віддала кримінально протиправний наказ чи розпорядження. З урахуванням викладених вище положень Конвенції, суд вважає, що розпорядження про передачу полоненого ворожій стороні є незаконним, його незаконність ОСОБА_7 мав усвідомлювати, оскільки таке розпорядження явно суперечить положенням Конвенції. Тому посилання підозрюваного на те, що він виконував розпорядження, суд до уваги не приймає.

Таким чином, суд приходить до переконання, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України, зокрема за епізодом повернення окупанта окупантам, є обґрунтованою.

Обговорюючи питання про продовження існування такого ризику як можливість вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, суд враховує наступне. У судовому засідання встановлено, що ОСОБА_7 , з власної ініціативи на транспортному засобі «Ауді», білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , здійснив евакуацію пораненого військовослужбовця повітряно-космічних сил РФ (льотчика) з метою його переховування перемістив з місця взяття його в полон місцевими жителями в мікрорайоні Острів міста Херсона, до свого фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_7 вранці 16 березня 2022 року, з метою організації подальшої участі військовослужбовця РФ у збройній агресії проти України, передав останнього представнику РФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 94.

Також суд бере до уваги, що визнаючи цю обставину, ОСОБА_7 про мотиви своїх дій дає суперечливі, непослідовні показання. Так, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 первісно показав, що передав ОСОБА_9 військовослужбовця РФ тому, що побоювався за членів дружини з боку російських військових. У тому ж судовому засіданні показав, що вказаний військовослужбовець ночував в нього вдома. Також показав, що після того як вказаного військовослужбовця РФ знайшли на острові, він перевозив останнього в своєму автомобілі, щоб віддати ОСОБА_9 .

Захисник в своєму клопотанні вказує, що його підзахисний щодо цього епізоду підозри, дав свої послідовно ґрунтовані та логічні покази, в яких спростував вчинені ним дії начебто з власної ініціативи, зазначив, що дій, пов`язаних з евакуацією особи, яку затримали дружинники, не вчиняв, в тому числі і за місцем свого постійного проживання не переховував, однак не заперечував про його передачу особі, яка представлялась за позивний « ОСОБА_11 ». Одночасно, з метою розуміння фактичної ситуації, що склалась та мала місце 15-16.03.2022р., та в якій йому приходилося виконати колегіальне рішення прийняте, як самими дружинниками в ОП, так і рішення «старших» відповідальних осіб, він виключно виконав отримані вказівки та діяв виключно з метою убезпечить співробітників Народної дружини, мешканців міста та військовослужбовців ЗС, яких переховував у своїх приміщеннях, від викриття та фізичної розправи. Таким чином, суд приходить до переконання, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч.2 КК України, є обґрунтованою. На переконання суду непослідовні, суперечливі твердження щодо мотивів передачі полоненого, вказують на бажання підозрюваного уникнути відповідальності та покарання.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 надає суду суперечливі показання, суд переконаний, що його твердження про відсутність намірів вливати на свідків та ухилитися від суду, не заслуговують на довіру.

Суд враховує, що згідно ст.176 ч.1 п.5 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочин, передбаченого, зокрема ст.111 ч.2 КК України за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. У судовому засіданні встановлено, що підозра ОСОБА_7 не скасована, є обґрунтованою, що продовжують існувати встановлені раніше та зазначені вище ризики, а тому суд приходить до переконання, що інший запобіжний захід до підозрюваного застосований не може бути, а відтак, в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу належить відмовити.

На підставі кладеного, керуючись ст.ст. 176, 201, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1