Провадження №: 1-кп/127/1061/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2022 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001431 від 08.04.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, українця, громадянина України,

раніше судимого:
?05.04.2005 Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі. Звільнений 20.05.2014 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 4 роки 4 місяці, 10 днів;

?26.11.2014 Літинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.11.2017 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 9 місяців, 18 днів;

?22.01.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років, 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2018 близько 18:20 год. за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та його матір`ю ОСОБА_9 виникла сварка, яку почув рідний брат ОСОБА_5 ОСОБА_7 , що проживає в іншій частині того ж будинку.

Почувши сварку, ОСОБА_7 намагався увійти до частини будинку, в якій вона відбувалась, однак ОСОБА_5 , тримаючись руками за ручку вхідних дверей зсередини, не впускав його.

Далі ОСОБА_7 таки вдалося відчинити двері та він увійшов до кухні. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження своєму братові.

Реалізовуючи цей умисел, ОСОБА_5 , маючи переломи кісток обох нижніх кінцівок, підповз на колінах до столу, розташованого в кухні, на якому лежав побутовий ніж, та схопив цей ніж до рук. Далі, знаходячись поряд зі своїм братом та тримаючи зазначених ніж у правій руці, ОСОБА_5 , спрямовуючи травмуючи дію в місце розташування життєво важливих органів, усвідомлюючи можливість завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому цим ножем один удар в область грудної клітки. Внаслідок удару ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді проникаючого торакоабдомінального поранення, тобто такого, що супроводжується одночасним порушенням цілості грудної та черевної порожнин, з пораненням легеневої зв`язки та діафрагми, після чого зігнувся та вийшов з будинку. У зв`язку зі своєчасним наданням медичної допомоги смерть ОСОБА_7 не настала.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 575/594 від 29.05.2018: «Згідно наданій медичній документації у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: «Проникаючи ножове поранення лівої половини грудної клітки та черевної порожнини. Поранення міжреберної артерії зліва, діафрагми зліва, лівобічний тотальний гемоторакс. Геморагічний шок ІІІ ступеню». Дані ушкодження у ОСОБА_7 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлися небезпечними для життя явищами (п. 2.1.3 «й», «к», «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року), виникли від дії колюче-ріжучого предмету, з прикладенням сили в передню поверхню грудної клітки зліва).

Допитаний у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_5 , вину у інкримінованому злочині не визнав та зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 у одній частині будинку разом із матір`ю, у іншій проживав його рідний брат ОСОБА_7 разом із сім`єю. Між ним та потерпілим тривалий час існують неприязні стосунки через сімейні обставини.

Так, 08.04.2018 ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 та у вечірню пору до його частини будинку прийшов потерпілий ОСОБА_7 , однак обвинувачений не хотів пускати його до будинку, внаслідок чого у них виник словесний конфлікт, у ході якого потерпілий погрожував обвинуваченому ОСОБА_5 фізичною розправою, тоді останній будучи із двома переламаними ногами вихопив зі столу кухонний ніж та через зачинені двері із-за дверей висунув ніж для того що б лише налякати потерпілого, однак він не бачив куди саме потрапив ніж. Після чого потерпілий ОСОБА_7 відійшов від дверей та пішов на подвір`я. Мати в цей час знаходилась на сходинках та її ноги були затиснені між зачиненими дверима.

Через деякий час приїхала швидка медична допомога та працівники поліції та тоді обвинувачений зрозумів, що кухонний ніж через зачинені двері потрапив у потерпілого.

Допитаний у ході судового провадження потерпілий ОСОБА_7 , суду надав наступні показання, що обвинувачений ОСОБА_5 є його рідним братом. Будинок, у якому вони проживають поділений на дві частини, у одній частині будинку проживав ОСОБА_7 спільно зі своєю дружиною та донькою, а у іншій частині будинку проживає його мати ОСОБА_9 та до затримання разом із нею проживав обвинувачений ОСОБА_5 .

У ОСОБА_7 із братом були напружені стосунки, оскільки обвинувачений постійно зловживає спиртними напоями, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, а також через те, що колишня дружина обвинуваченого на даний час являється дружиною потерпілого. Напередодні 08.04.2018 обвинуваченого затримали за крадіжку майна, останній намагався втекти від працівників поліції, внаслідок чого зламав дві ноги та довгий період часу не міг нормально пересуватись, оскільки обидві ноги були у гіпсах.

Так, 08.04.2018 увечері ОСОБА_7 почув крик своєї матері із іншої частини будинку, тоді потерпілий побіг у ту частину будинку, де проживав обвинувачений разом із матір`ю. Прибігши, потерпілий побачив, що обвинувачений дверима притиснув ноги матері, яка лежала на землі, ногами у сторону вулиці, а тулубом в будинок та не давав їй можливості вийти із будинку, а сам ОСОБА_5 в цей час тримав двері за ручку із середини будинку. Тоді потерпілий ОСОБА_7 шарпнув рукою за ручку дверей, оскільки намагався увійти до будинку та допомогти матері, однак обвинувачений не впускав брата до будинку та сказав, що вб`є його.

Однак, ОСОБА_7 хвилювався за свою матір, ще раз шарпнув за ручку дверей та вони відчинились, потерпілий знаходився в цей час на порозі будинку, а обвинувачений у будинку, після чого останній стоячи на колінах, ножем, який тримав у правій руці наніс один удар потерпілому у ліву частину грудної клітки, біля серця.

Після отриманого удару, потерпілий відійшов і сів на лавочку, яка знаходилась на подвір`ї будинку, закурив цигарку та його побачила сусідка ОСОБА_10 , яка одразу викликала швидку допомогу, оскільки ОСОБА_7 був у крові. Швидка медична допомога одразу приїхала та забрала потерпілого у лікарню, по дорозі він втратив багато крові та мало не помер.

Крім того, у ході судового провадження потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що претензій до обвинуваченого він не має та просив суд покарати обвинуваченого суворо.

Допитана у ході судового провадження свідок ОСОБА_9 , суду надала наступні показання, що обвинувачений і потерпілий являються її синами. Вона проживала разом із ОСОБА_5 у одній частині будинку, а у іншій частині будинку проживав ОСОБА_7 спільно із дружиною та донькою. Між її синами тривалий час існують напружені стосунки.

Так, 08.04.2018 ОСОБА_9 знаходилась у своїй частині будинку разом із сином ОСОБА_5 , у якого були поламані дві ноги та він не міг нормально пересуватись. Потім ОСОБА_9 збиралась занести приготовану їжу сім`ї свого сина ОСОБА_7 у іншу частину будинку, однак коли вона підійшла до вхідних дверей, обвинувачений підповз та намагався зачинити двері, оскільки не відпускав матір до брата, таким чином прижав вхідними дверима ноги ОСОБА_9 і вони знаходились на вулиці, а тулуб у будинку, після чого свідок почала кричати та намагалась зупинити дії сина.

На крики ОСОБА_9 підбіг її син ОСОБА_7 , який просив брата зупинитись, намагався відчинити двері, потім потерпілий штовхнув двері та вони відчинились, однак що було потім, свідок не бачила та не чула, щоб брати погрожували один одному або кричали.

Через декілька хвилин приїхала швидка медична допомога та забрала її сина ОСОБА_7 у лікарню.

Також свідок ОСОБА_9 зазначила, що в той день вона разом зі своїм сином ОСОБА_5 вживала алкогольні напої, однак вони не знаходились у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випили зовсім трошки.

Також судом у ході судового провадження безпосередньо досліджені наступні докази надані стороною обвинувачення, а саме:
? витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.04.2018 за № 0001431 з якого вбачається, що за фактом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

? протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02.05.2018, відповідно до якого ОСОБА_7 просить прийняти міри до свого брата ОСОБА_5 , який 08.04.2018 приблизно о 18:20 год. за допомогою ножа наніс йому тілесні ушкодження в область грудної клітини;

? протокол огляду місця події від 08.04.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих за добровільної письмової згоди ОСОБА_9 проведено огляд будинку АДРЕСА_1 із ілюстративною таблицею до протоколу, яка була оглянута та досліджена у ході судового провадження. У ході проведення огляду було вилучено: кухонний ніж зі слідами крові, марлеву пов`язку зі змивами речовини бурого кольору, частину ковроліну зі слідами речовини бурого кольору;

? протокол огляду місця події від 08.04.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих, за участю інспектора-криміналіста проведено огляд у коридорі хірургічного відділення Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова. У ході проведення огляду було вилучено речі ОСОБА_7 , а саме: штани спортивні сірого кольору, тапочки яскраво зеленого кольору;

? протокол проведення слідчого експерименту від 11.04.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих, спеціаліста та захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_5 розповів як відбувались події, що мали місце 08.04.2018 із відеозаписом до протоколу, який було оглянуто та досліджено у ході судового провадження;

? висновок експерта № 180 від 23.05.2018, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В по ізосерологічній системі АВО. В слідах на марлевому тампоні зі змивом речовини з брущатки біля входу до будинку (об`єкт № 1), вирізці з килима (ковра), який знаходився на подвір`ї біля будинку (об`єкт № 1а), шортах чоловічих (об`єкт № 2), на шльопанці з лівої ноги (об`єкт № 3), представлених для дослідження, знайдено кров людини. При серологічному дослідженні в цих об`єктах знайдений антиген А, а в об`єктах № 1,2,3 ще й ізогемаглютинин анти-В. Таким чином кров, у вказаних об`єктах, може походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогемаглютинином анти-В, і походження її від потерпілого ОСОБА_7 не виключається. На шльопанці з правої ноги, представленому на дослідження, плям, подібних на кров, не виявлено;

? висновок експерта № 303 від 18.06.2018, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків букального епітелію потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт № 1) та підозрюваного ОСОБА_5 (об`єкт № 2), які наведені в таблиці результатів дослідження. На поверхні ножа (об`єкт № 3) виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. На поверхні ножа (об`єкт № 4) слідів крові не виявлено, виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки сліді в крові людини та клітин, виявлених на поверхні ножа (об`єкт № 3) та клітин, виявлених на поверхні ножа (об`єкт № 4), які наведені в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин,виявлених на поверхні ножа (об`єкт № 3) є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків букального епітелію потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт № 1) та підозрюваного ОСОБА_5 (об`єкт № 2). Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні ножа (об`єкт № 4) є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 (об`єкт № 2) та невстановленої особи і не містять генетичних ознак зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_7 . Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_7 не виключається;

? протокол тимчасового доступу до речей і документів від 16.05.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2018 отримано доступ до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була вилучена у ході проведення слідчої дії;

? протокол тимчасового доступу до речей і документів від 16.05.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2018 отримано доступ до двох рентгенівських знімків потерпілого ОСОБА_7 , які булу вилучені у ході проведення слідчої дії;

? висновок експерта № 575/594 від 29.05.2018, відповідно до якого згідно наданої медичної документації у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: «Проникаюче ножове поранення лівої половини грудної клітки та черевної порожнини, Поранення міжреберної артерії зліва, діафрагми зліва, лівобічний тотальний гемоторакс. Геморагічний шок ІІІ ст.». Дані ушкодження у ОСОБА_7 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та супроводжувались загрозливими для життя явищами, виникли від дії колюче ріжучого предмету, з прикладанням сили в передню поверхню грудної клітки зліва;

? довідка «Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова» № 01-01-25/1359 від 22.06.2018, відповідно до якої ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в тора кальному відділенні в період з 08.04.2018 по 18.04.2018, загальна вартість лікування ставила 5 400,10 грн.;

? протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих, потерпілого ОСОБА_7 та за добровільної письмової згоди ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_7 розповів як відбувались події, що мали місце 08.04.2018 у будинку АДРЕСА_1 із відеозаписом, який був оглянутий та досліджений у ході судового провадження;

? протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2018, відповідно до якого у присутності двох понятих за добровільної письмової згоди ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_11 розповіла, як відбулись події, що мали місце 08.04.2018 у будинку АДРЕСА_1 із відеозаписом до протоколу, який був оглянутий та досліджений у ході судового провадження;

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому злочині не визнав та зазначив, що жодного наміру на вбивство брата він не мав, а лише 08.04.2018 у ході виниклого конфлікту та не бажаючи впускати потерпілого до свого будинку, будучи зі зламаними ногами вхопив зі столу кухонний ніж, який висунув із-за дверей, не дивлячись куди потрапляє, лише, для того, що б відлякати брата та щоб останній пішов до себе додому, однак жодного наміру на нанесення тілесних ушкоджень, а тим більше вбивства брата не мав. Після приїзду поліції, обвинувачений зрозумів, що ножем потрапив у тіло брата.

Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_5 фактично визнається нанесення тілесного ушкодження ножем своєму братові ОСОБА_7 , однак не визнається кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки жодного наміру на умисне вбивство брата він не мав, а лише хотів ножем залякати останнього, що б він не заходив до його будинку.

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 08.04.2018 він почув крики своєї матері із іншої частини будинку, де проживав обвинувачений ОСОБА_5 разом із матір`ю. Прибігши на крик, потерпілий побачив, що обвинувачений вхідними дверима притиснув ноги матері, яка лежала на землі, ногами у сторону вулиці, а тулубом у сторону будинку та не давав їй можливості вийти із будинку, а саме ОСОБА_7 в цей час тримав ручку вхідних дверей із середини будинку. Тоді потерпілий намагався увійти до будинку та допомогти матері, однак брат його не впускав та сказав, що вб`є його.

Однак, потерпілий хвилювався за свою матір, ще раз шарпнув за двері, вони відчинились та у будинку стояв обвинувачений на колінах, оскільки його ноги були зламані та у гіпсах, а у правій руці тримав ніж, яким наніс один удар потерпілому у ліву частину грудної клітки, біля серця, від отриманого удару ОСОБА_7 сів на лавку, почав курити та в цей момент його побачила сусідка, яка і викликала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона являється матір`ю обвинуваченого та потерпілого, 08.04.2018 вона хотіла піти до частини будинку у якій проживав потерпілий ОСОБА_7 , однак обвинувачений не хотів її пускати, тому вхідними дверима прижав її ноги, таким чином, вона сиділа на підлозі ногами на вулицю, а тулубом у будинку та почала кричати про допомогу. На її крики прибіг син ОСОБА_7 , який відчинив двері та допоміг матері, однак як відбувались події далі вона не бачила.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України, закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України.

Аналізуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, показання обвинуваченого, потерпілого, свідка, досліджені у ході судового провадження письмові докази, суд не погоджується з вказаною кваліфікацією з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 закінчений замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Як зазначив у своїй постанові Верховний Суд № 760/4968/15-к від 08.09.2018, відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинний дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Також, Верховний Суд зазначає, що склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Згідно ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Як було встановлено судом у ході судового провадження між братами ОСОБА_12 тривалий час існували неприязні стосунки у зв`язку із певними сімейними обставинами, вказане підтверджується, як показаннями матері обвинуваченого, так і показаннями потерпілого та обвинуваченого.

08.04.2018 близько 18:20 год. перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 у ході виниклого словесного конфлікту зі своїм братом ОСОБА_7 через небажання впускати останнього у свій будинок, маючи переломи кісток обох нижніх кінцівок, підповз на колінах до столу, розташованого в кухні, взяв побутовий кухонний ніж та тримаючи зазначений ніж у правій руці, з метою залякування потерпілого, умисно наніс останньому цим ножем лише один удар в область грудної клітки.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує нанесення тілесного ушкодження брату ОСОБА_7 кухонним ножем, однак зазначає, що не бажав настання смерті брата, а лише хотів ножем залякати останнього, що б він не заходив до його будинку.

Судом встановлено, що після того, як потерпілий отримав поранення у грудну клітку, він відійшов від дверей на подвір`я, сів на лавочку, закурив цигарку та потім сусідка ОСОБА_10 , яка у той час перебувала у сусідньому дворі побачила на одязі ОСОБА_7 кров та викликала працівників поліції та швидку допомогу, тобто потерпілий після отриманого ушкодження міг самостійно пересуватись, міг самостійно викликати швидку медичну допомогу, або попросити про це сторонніх осіб, однак цього не зробив.

Згідно висновку експерта № 575/594 від 29.05.2018 у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: «Проникаюче ножове поранення лівої половини грудної клітки та черевної порожнини, Поранення міжреберної артерії зліва, діафрагми зліва, лівобічний тотальний гемоторакс. Геморагічний шок ІІІ ст.». Дані ушкодження у ОСОБА_7 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та супроводжувались загрозливими для життя явищами, виникли від дії колюче ріжучого предмету, з прикладанням сили в передню поверхню грудної клітки зліва.

Крім того, судом врахована поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 під час вчинення злочину, а саме його фізичний стан наявність перелому кісток обох нижніх кінцівок, пересування по будинку на колінах, нанесення лише одного удару кухонним ножем.

Разом з тим, судом також врахована поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення злочину, а саме те, що останній маючи можливість не намагався довести інкримінований злочин до кінця та вбити потерпілого, а він навпаки утримався від спілкування із братом та перебував у своєму будинку до приїзду працівників поліції, обвинувачений не намагався знищити знаряддя вчинення злочину - кухонний ніж або ж якимось чином приховати чи спотворити сліди вчинення злочину.

Сукупна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 під час та після вчинення злочину, а також досліджені у ході судового провадження докази, дають підстави суду вважати, що останній не мав умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_7 .

Разом з тим, суд не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки суб`єктивна сторона тяжкого тілесного ушкодження проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Об`єктивна форма вини характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаними діяннями та наслідками.

Натомість, суб`єктивна сторона умисного тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) характеризується умисною формою вини (прямим, або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання; а з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаними діяннями та наслідками.

Як вбачається із висновку експерта № 575/594 від 29.05.2018, який ніким не оспорюється, завдані потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент заподіяння та супроводжувались загрозливими для життя явищами, виникли від дії колюче ріжучого предмету, з прикладанням сили в передню поверхню грудної клітки зліва.

Таким чином, враховуючи усі досліджені у ході судового провадження докази, які є належними, допустимими та такими, узгоджуються між собою та сторонами не оспорюються, суд дійшов висновку, що саме нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження ножем потерпілому ОСОБА_7 і було безпосереднім наслідком завдання шкоди здоров`ю потерпілого, що обвинувачений передбачав, бажав або свідомо припускав їх настання. Наносячи удар ножем по тулубу потерпілому, ОСОБА_5 усвідомлював, що може заподіяти потерпілому будь-яку шкоду здоров`ю.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Таким чином, судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило. Відповідно до довідки комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/2062 від 24.04.2018 ОСОБА_5 перебував на стаціонарному обстеженні у закладі з 30.06.1999 по 20.07.1999 з діагнозом: «Олігофренія в ступені легкої дебільності». Згідно довідки комунального підприємства «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» № 1087 від 18.04.2018 ОСОБА_5 перебував на диспансерному наркологічному обліку з 14.12.2004 по 27.10.2006 з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю».

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 172 від 29.05.2018 в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_5 діяння, останній на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасово хворобливим розладом психічної діяльності. В період час, до якого відноситься інкриміноване діяння, ОСОБА_5 повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_5 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, у нього виявлена легка розумова відсталість ступеня легкої дебільності. В теперішній час ОСОБА_5 повною мірою може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме те, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, його ставлення до вчиненого, поведінку в ході судового провадження, думку потерпілого у частині призначення міри покарання, який наполягав на суворій мірі покарання, а тому суд переконаний, що саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначене ОСОБА_5 буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_5 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2018 підлягає скасуванню.

У порядку ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання, щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, 374 КПК України, ст. 65 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням покарання призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2020 шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироку законної сили.

Речові докази, а саме:
?кухонний ніж, змив речовини бурого кольору, виріз ковра зі слідами речовини бурого кольору, штани сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, тапочки яскраво-зеленого кольору, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження знищити;
?два рентгенівських знімки на ім`я ОСОБА_7 , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити потерпілому ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведену експертизу у сумі 8 411,94 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2018 скасувати.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишити без змін тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження з моменту затримання, тобто з 09.04.2018 по день набрання вироку законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вручити копію вироку обвинуваченому та прокурору негайно.

Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя:
Суддя:
Суддя: