Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/614/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження№ 0000041 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України,за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2021 року,яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 07.08.2018 Ленінським районним судом м. Запоріжжя, Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до нового покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2018, та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, тобто з 20 січня 2020 року, зарахувавши до строку відбуття покарання згідно зі ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат по справі.
За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно за таких обставин.
19 січня 2020 року о 22 годині 25 хвилин ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 на приміському потязі сполученням станція «Тимкове» - станція «Долинська» прибули до м. Долинська Кіровоградської області. Близько 22 години 35 хвилин на пероні залізничної станції «Долинська», на фоні раптово виниклих неприязних відносин, підсилених станом алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 вчинив сварку із ОСОБА_9 , оскільки останній відмовився надати матеріальну допомогу для придбання квитка на потяг ОСОБА_6 , в ході чого у останнього виник умисел на відкрите викрадення майна належного ОСОБА_9 . Продовжуючи свій злочинний намір спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 діючи умисно, кулаком правої руки завдав одного удару ОСОБА_9 в потиличну частину голови, від чого ОСОБА_9 втративши рівновагу впав на землю, в ході чого у нього із рук випав мобільний телефон марки NOMI i4500 Веаt М1 ВIue. У подальшому ОСОБА_6 продовжуючи свій злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, завдав близько 2 ударів в голову ОСОБА_9 , після чого відкрито, із застосуванням насильства яке не є небезпечним для життя та здоров`я, повторно відкрито заволодів мобільним телефоном марки NOMI i4500 Веаt М1 ВIue, який згідно висновку експерта №215/20-27 від 23.01.2020 коштує 944 гривні 30 копійок та грошовими коштами в сумі 200 гривень належними на праві приватної власності ОСОБА_9 , після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1144,30 гривень.
У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , просить вказаний вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_6 , за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник важає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, а висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вищевказаних обставин, є передчасними і не заслуговують на увагу, оскільки
на думку захисту, органом обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено належними та допустимими доказами.
Вказує, що суд першої інстанції за відсутності у потерпілого тілесних ушкоджень безпідставно прийшов до висновку, що заволодіння майном відбулося із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Зазначає, що показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є не належними доказами у справі, оскільки вказані свідки не були очевидцями кримінального правопорушення, а їхні показання стосуються обставин після скоєння злочину щодо потерпілого ОСОБА_9 . Однак жодних даних стосовно самого злочину їх показання не містять.
Фактично суд обґрунтував свій висновок щодо винуватості ОСОБА_6 лише на показаннях самого потерпілого, які жодним чином не підтверджені іншими об`єктивними даними про вчинення правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті та оскаражуваному вироку. Вважає, що до показань потерпілого необхідно віднестись критично, оскільки вони є не послідовними і суперечливими з іншими матеріалами провадження, щодо викрадення телефону.
Вказує і на те, що слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_13 оформлений протоколом від 20.01.2020 з доданими до нього фототаблицями не може бути прийнятий судом як належний і допустимий доказ, оскільки його зміст слово у слово відповідає протоколу допиту у якості свідка ОСОБА_13 . Крім того, слідчим експериментом не було встановлено і перевірено чи міг ОСОБА_6 взагалі, за обставин викладених в обвинувальному акті та слідчому експерименті, вчинити дії які йому інкриміновано.
Також вважає, що не може бути прийнятийсудом як належний і допустимий доказ протокол затримання ОСОБА_6 від 20.01.2020, оскільки його зміст не відповідає фактичним обставинам справи, часу затримання і місцем виявлення телефону.
З пояснень працівника поліції ОСОБА_12 вбачається, що саме ним близько п`ятої години ранкузатримано ОСОБА_6 і проведено поверхневий огляд останнього, без участі понятих, що є порушенням вимог процесуального закону.
Крім того, з протоколу затримання ОСОБА_6 вбачається, що під час обшуку його сумки вилучено мобільний телефон марки NOМІ із зазначенням двох IMEL, який упаковано до поліетиленового пакету НПУ № ЕХР0296390, а дві сім карти оператора Київстар і МТС упаковано до паперового пакету.
20.01.2020 слідчим без участі понятих складено протокол огляду предметів, з якого вбачається, що при відкриті поліетиленового пакету НПУ № ЕХР0296380, (тобто передостання цифра не співпадає з цифрою зазначеною у вищевказаному протоколі затримання) в його середині мається мобільний телефон NOMI Beat чорного коліру із зазначенням IMEL, який перебуває у справному стані. Інших даних вказаний протокол не містить, зокрема куди і яким чином його було упаковано.
20.01.2020 слідчим було винесено постанову про визнання речей речовими доказами, згідно якої визнано мобільний телефон NOMI І4500 Beat Ml Blue речовим доказом і передано його на зберігання. Проте незрозуміло звідки взялися дані телефону, а саме: НОМЕР_1 Ml Blue коли такі дані були відсутні у вищевказаному протоколі затримання та у протоколі огляду предметів.
Відповідно до постанови слідчого про призначення судово-товарознавчої експертизи від 20.01.2020 на експертизу надано мобільний телефон NOMI Beat МІ, який поміщений у спеціальний пакет № ЕХР0296390, тобто на думку сторони захисту в той самий пакет в який він був поміщений протоколом затримання ОСОБА_6 від 20.01.2020, який в подальшому слідчим був відкритий для його огляду і після цього вже телефон нікуди не упаковувався.
Крім того, у вищевказаній постанові про призначення судово-товарознавчої експертизи, слідчим постановлено на вирішення експертам питання, яка ринкова вартість мобільного телефону NOMI Beat МІ, придбаного потерпілим у лютому 2019 року за ціною 1500 грн, бувшого у використанні, без пошкоджень, у справному стані і придатному для подальшої експлуатації, станом на 19.01.2020.
Згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи №215/20-27 від 23.01.2020 вбачається, що експертам на дослідження надійшов поліетиленовий спецпакет № ЕХР0296390 сірого кольору, в якому знаходиться опечатаний телефон. У мотивувальній частині висновку експерт зазначає, що на телефоні наявна тріщина скла екрана у верхній частині, що у судовому засіданні підтвердив і потерпілий ОСОБА_9 . Проте у процесуальних документах слідчим про вказану обставину нічого не зазначається. Не заважаючи на таку суттєву обставину, яка впливає на вартість майна експертом визначено вартість викраденого телефону, як такого, що немає пошкоджень.
Крім того, сторона захисту вважає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками складені 20.01.2020 за участі потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 є неналежними і недопустимими доказами, оскільки вказані процесуальні дії проведені й оформлені з порушенням вимог ч. 7 ст. 228 КІІК України.
Зокрема, для впізнання надано чотири неналежної якості копій фотознімків осіб чоловічої статі, на них є відтиски печаток з написом «Для пакетів», тобто впізнання проводилося по копіях, що не відповідає вищевказаним вимогам процесуального закону.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його оскарження.
Вказує на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріальногота процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Вказує і на те, що свідок ОСОБА_10 , яка працює касиром на станції «Долинська» повідомила, що обвинувачений підходив до каси з потерпілим і останній відмовив у допомозі купити йому білет. Також з її показань вбачається, що потерпілий через деякий час повернувся до касси і повідомив що у нього викрали гаманець, але телефон був на місці. Свідок ОСОБА_12 , який є працівником поліції, лише його затримав. Свідок ОСОБА_11 є працівником магазину, яка вказала, що бачила у нього мобільний телефон, але обвинувачений цього не заперечує, оскільки потерпілий сам йому віддав його. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судові засідання не зявились.
Вказує і на те, що показання свідка ОСОБА_14 та протокол слічого експерименту за участю останнього є ідентичними, а тому можливо написані під диктовку. Також, згідно висновку експерта тілесних ушкоджень у потерпілого немає, однак з пояснень останього і свідків вбачається, що він вдарив у голову потерпілому мінімум три рази, після чого той впав на землю.
Зауважує, що показання потерпілого постійно змінювалися, також просив врахувати, що останній був у той день в стані алкогольного сп`яніння і телефон віддав йому сам, пообіцявши принести гроші на білет, а потім він мав повенути потерпілому його телефон.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги і просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти їх задоволення та просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив районному суду, що дійсно на ґрунті неприязних відносин викликаних невиконанням обіцянки дати гроші, штовхнув потерпілого та прижав його, після чого той віддав йому гроші, які він йому обіцяв, а телефон він підняв із землі. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 змінив свої показання та зазначив, що телефон потерпілий віддав йому сам, пообіцявши принести гроші на білет, а вже потім він мав повернути потерпілому його телефон.
Незважаючи на невизнання вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на що правильно
послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим познайомилися в поїзді, останній просив позичити йому кошти. Близько 23.00 години на вокзалі станції Долинська він йому відмовив у цьому біля каси. Коли він вийшов з вокзалу, обвинувачений наздогнав його та вдарив по голові, а також потребував гроші та забрав у нього 200 гривень і телефон. Таксист був свідком події;
-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що працює касиром на станції Долинська, того дня до неї підійшов пасажир та попросив викликати поліцію, оскільки в нього викрали мобільний телефон та грошові кошти;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що працює продавцем магазину та повідомила, що обвинувачений у 2020 році, вчинив дрібну крадіжку у магазині. Зайшовши до магазину, він попросив допомогти йому витягти з телефону сім карту, а потім замовив воду і каву та вийшов. Вона виявила зникнення гранату з полки. Потім обвинувачений пізніше повернувся, вимогу оплатити не задовільнив. Була викликана поліція, після приїзду якої оплатив вартість гранату;
-показаннями поліцейського ОСОБА_12 , який пояснив суду, що по виклику прибули на вокзал, де свідок, дав опис обвинуваченого. Того ж дня спрацювала тривожна кнопка магазину «Наш», прибули на місце де виявили чоловіка, який не хотів оплачувати покупку, вказаний чоловік підпадав під опис наданого орієнтування, під час огляду продемонстрував викрадений телефон, тому був доставлений у поліцію.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 , на що правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується й іншими зібраними у справі та дослідженими судом доказами, а саме:

- заявою потерпілого ОСОБА_9 від 20.01.2020, з якої слідує, що він просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка стосовно нього вчинила злочин (а.к.п.4);

- протоколом затримання від 20.01.2020, з якого вбачається, що ОСОБА_6 затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і під час його особистого огляду у нього виявлено та вилучено мобільний телефон марки NOMI i4500 Beat M1 Blue з двома сім картами (а.к.п.8-11) ;
- висновком експерта від 23.01.2020 за № 215/20-27 згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки NOMI i4500 Веаt М1 ВIue, придбаного у лютому 2019 року, бувшого у використанні, без пошкоджень, у справному стані, придатного для експлуатації станом на 19.01.2020 складала 944,30 гривень (а.к.п.29-31);
- постановою від 20.01.2020 про визнання речовим доказом мобільного телефона марки NOMI i4500 Beat M1 Blue (а.к.п.12);

- висновком експерта від 20.01.2020 за № 12 з якого слідує, що при судово медичному обстеженні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не виявлено (а.к.п.34);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.01.2020 з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_9 в присутності двох понятих розповів про обставини скоєння злочину та фото таблиця до протоколу (а.к.п.35-38);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.01.2020 з якого слідує, що свідок ОСОБА_13 в присутності двох понятих розповів про обставини скоєння злочину, а саме як один чоловік вдарив іншого кулаком руки в область потилиці, від чого інший упав на коліна, а перший наніс ще кілька ударів, після чого випав телефон, який підібрав нападник та почав вимагати гроші і отримав їх та фото таблиця до протоколу (а.к.п.49);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2020 з якого слідує, що ОСОБА_9 вказує на ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила злочин (а.к.п.39-41);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2020 з якого слідує, що свідок ОСОБА_13 вказує на ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила злочин (а.к.п.50).
Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Доводи викладені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що суд при розгляді справи допустив порушення вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув кримінальне провадження не повно та упереджено, неналежним чином оцінив зібрані по справі докази та що в діях ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення є необґрунтованими та безпідставними. Також, вказаніапеляційні доводи захисника і обвинуваченого є фактично аналогічними тим, що заявлялися ними під час судового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції, який перевіривши їх належним чином, та з урахуванням вищезазначених доказів по справі, дав їм правильну оцінку про їх необґрунтованість.

На переконання колегії суддів суд першої станції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, розглянув кримінальне провадження повно, всебічно та неупереджено. Порушень вимог закону при цьому не допустив.
Суд першої інстанції всебічно та повно дослідивши зібрані по кримінальному провадженню докази дійшов у вироку правильного висновку,
що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними доказами, а також правильно врахував у вироку суду показання потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вони є послідовними, логічними, достовірними, належними та допустимими доказами, і підтверджують обставини, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України та не суперечать показанням інших допитаних судом свідків і повністю підтверджують винуватість ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги захисника і обвинуваченого в частині неправильної оцінки судом першої інстанції фактичних обставин справи та не врахування, що потерпілий ОСОБА_9 в ході неодноразових допитів в суді, надавав суперечливі та непослідовні показання є необґрунтованими та безпідставними.

Також, доводи викладені в апеляційних скаргах стосовно того, що суд першої інстанції за відсутності у потерпілого тілесних ушкоджень безпідставно прийшов до висновку, що заволодіння майном відбулося із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого є безпідставними та повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що коли він вийшов з вокзалу, обвинувачений наздогнав його та вдарив по голові, а потім потребував гроші, та забрав 200 гривень і телефон, а також даними протоколу проведення слідчого експерименту від 20.01.2020 в ході якого свідок ОСОБА_13 , у присутності двох понятих, розповів про обставини скоєння злочину, а саме як один чоловік вдарив іншого кулаком руки в область потилиці, від чого той упав на коліна, а перший наніс йому ще кілька ударів, після чого у чоловіка випав телефон, який підібрав нападник та почав вимагати гроші і отримав їх.
Також, є безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника про те, що показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є неналежним доказом у справі, оскільки вказані свідки не були очевидцями кримінального правопорушення, а суд фактично обґрунтував свій висновок щодо винуватості ОСОБА_6 лише на показаннях самого потерпілого, які жодним чином не підтверджені іншими об`єктивними даними про вчинення правопорушення.
Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим познайомилися в поїзді, останній просив позичити йому кошти, близько 23.00 години на вокзалі станції Долинська, він йому біля каси відмовив позичати гроші. Коли він вийшов з вокзалу, обвинувачений наздогнав його та вдарив по голові, потребував гроші, а потім забрав у нього 200 гривень та телефон. Таксист був свідком події.
Свідок ОСОБА_10 , яка є касиром станції Долинська, підтвердила суду, що в той вечір до неї підійшов пасажир та попросив викликати поліцію, оскільки в нього викрали мобільний телефон та грошові кошти.
Свідок ОСОБА_11 , продавець магазину, повідомила, що обвинувачений у той вечір, вчинив дрібну крадіжку і у неї в магазині, зайшовши до магазину замовив воду та каву, а коли вийшов, вона виявила
зникнення гранату з полки, обвинувачений пізніше повернувся, але відмовився оплатити товар. Вона викликалп поліції після приїзду яких він оплатив вартість гранату. У магазині поліцією проводився огляд його речей.
Свідок ОСОБА_12 , пояснив, що працює в поліції, у той вечір прибули по виклику на вокзал, де потерпілий, описав обвинуваченого. Того ж дня спрацювала тривожна кнопка магазину «Наш», коли прибули на місце події, виявили чоловіка, який не хотів оплачувати покупку, вказаний чоловік підпадав під опис наданого орієнтування, який під час його огляду продемонстрував викрадений у потерпілого телефон, тому був доставлений у поліцію.
Тобто, вищевказані свідки, як прямо, так і опосередковано, підтверджують факт викрадення у потерпілого телефону та грошей.
А тому аналіз наведених вище показань свідків, дає всі підстави зробити висновок, що саме ОСОБА_6 відкрито заволодів мобільним телефоном та грошима потерпілого, а наведені вище докази не викликають у колегії суддів жодних сумнівів у їх достовірності, оскільки вони повністю узгоджуються між собою.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними і посилання захисника на те, що слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_13 , оформлений протоколом від 20.01.2020 з доданими до нього фототаблицями та протокол затримання ОСОБА_6 від 20.01.2020, не можуть бути прийняті судом як належні і допустимиі докази, оскільки їх змістом взагалі не доведено і не встановлено чи міг ОСОБА_6 , за обставин викладених в обвинувальному акті, вчинити дії які йому інкриміновано.
Так, згідно вказаного протоколу від 20.01.2020 про проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього вбачається, що свідок ОСОБА_13 у присутності двох понятих розповів про обставини скоєння злочину, а саме як один чоловік вдарив іншого кулаком в область потилиці, від чого той упав на коліна, а перший наніс йому ще кілька ударів, після чого випав телефон, який підібрав нападник та почав вимагати гроші і отримав їх у потерпілого (а.к.п.49).
З протоколу затримання від 20.01.2020 вбачається, що ОСОБА_6 затриманий за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, під час його особистого обшуку у присутності двох понятих, виявлено та вилучено мобільний телефон марки NOMI i4500 Beat M1 Blue з двома сім картами (а.к.п.8-11).
Отже, як вбачається зі змісту вказаних протоколів, вони складені слідчим у відповідності до вимог ст.ст. 104, 240 КПК України, оскільки містять дані про особу, яка їх склала, детальний виклад умов та результатів їх проведення, достовірність яких підтверджені підписом самого підозрюваного ОСОБА_6 та понятих. Крім цього, учасникам слідчого експерименту роз`яснено їх права, а також повідомлено про фіксацію слідчої дії за допомогою фотокамери. З огляду на це, підстави для визнання неналежними чи недопустимими доказами вказаних протоколів та додатку до них, а саме фотографії, якими зафіксовано проведення слідчих дій, на думку колегії суддів, також відсутні.
Також, колегія суддів вважає, що не може бути законною підставою для визнання вказаного доказу недопустимим та обставина, що його зміст слово у слово відповідає протоколу допиту у якості свідка ОСОБА_13
Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі вказує і на те,
20.01.2020 слідчим без участі понятих складено протокол огляду предметів з якого вбачається, що при відкриті поліетиленового пакету НПУ № ЕХР0296380, (тобто передостання цифра номера пакета не співпадає з цифрою зазначеною у вищевказаному протоколі затримання).
Так, ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Отже, вказана норма закону не передбачає обовязкового залучення понятих під час проведення огляду речей, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Що стосується посилань захисника на те, що при відкриті поліетиленового пакету НПУ № ЕХР0296380, в якому знаходився мобільний телефон NOMI Beat чорного коліру із зазначенням IMEI та який перебував у справному стані, передостання цифра не співпадає з цифрою зазначеною у протоколі затримання, то вони також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Отже, кожний мобільний телефон має свій IMEI (англійською мовою International Mobile Equipment Identity), тобто міжнародний идентифікатор мобильного обладнання, який уявляє з себе унікальний код з 15 цифр та присвоюється кажному мобильному телефону і смартфону на етапі виробництва та служить для распізнавання пристрою у сіті. Якщо, у телефоні можуть використовуватись дві сім-карти, то у нього буде й два кода IMEI.

Так, мобільний телефон марки «NOMI i4500 Beat M1 Blue», який належить потерпілому ОСОБА_9 та був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_6 , також має дві сім карти, а саме мобільного оператора «МТС» з номером № НОМЕР_2 та мобільного оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_3 , а тому відповідно має і два IMEI: 1) ІМЕI НОМЕР_4 , 2) ІМЕІ НОМЕР_5 .
Крім того, в матеріалах кримінального провадження є заява потерпілого ОСОБА_9 (а.к.п.114), з якої вбачається, що він добровільно надавав працівниквм поліції свій мобільний телефон марки «NOMI i4500 Beat M1 Blue» для надання стороні захисту для
ознайомлення.
Також, є безпідставними доводи захисника про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками складені 20.01.2020 за участі потерпілог
о ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 є неналежними і недопустимими доказами, оскільки вказані процесуальні дії проведен й оформлені, на думку захисника, з порушенням вимог ч. 7 ст. 228 КІІК України, а саме для впізнання надано чотири неналежної якості копій фотознімків осіб чоловічої статі, на яких містить відтиски печаток з написом «Для пакетів».
Так, відповідно до вимог ч. 7 ст. 228 КІІК Українифотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що

пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками складеними 20.01.2020 за участі потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 , вони повністю відповідають вимогам ч. 7 ст. 228 КІІК України, оскільки на них зображені чотири особи, які є одної статі і не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі, а відтиски печаток з написом «Для довідок» ніяким чином не впливають на якість фотознімків.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не одноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, тобто немає постійного заробітку.
Також, суд правильно врахував відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, яке на переконання колегії суддів відповідатиме тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, або звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки положення ч. 1 ст. 69 КК України вимагають наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, однак у даному кримінальному провадженні взагалі не встановлено таких обставин. Також, застосування положень ст. 75 КК України можливе лише до покарання, зокрема у виді позбавлення волі, яке за своїм розміром не повинно перевищувати 5 років, однак вироком суду обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення колегією суддів не встановлено.Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника -адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2021
року стосовно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2