ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/301/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/320/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року в кримінальному провадженні №0000009 від 08 січня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою. Запобіжний захід, який був раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів до 14 листопада 2021 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжних захід, а саме на особисте зобов`язання чи домашній арешт в нічний час.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт чи особисте зобов`язання. Свої вимоги мотивує тим, що у застосуванні саме такого запобіжного заходу немає потреби. Вважає, що обвинувальний акт грунтується на припущеннях, тому доводи сторони обвинувачення не відповідають дійсності. Вказує, що він є людиною похилого віку з комплексом хронічних хвороб, потребує лікування та належного ставлення до здоров`я, яке підірване в тому числі тривалим розбавленням волі. Також зазначає, що має реальну можливість проживати окремо від потерпілого, в будинку своїх батьків. Одночасно стверджує, що суддею першої інстанції не дотримано вимог ч.1 ст.194 КПК України, не враховано того, що не існує ризиків передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, не вирішено питання щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вважає, що обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, полегшить і пришвидшить судове розслідування та розгляд справи по суті. Наголошує, що відсутність обгрунтованих умов та обставин передбачених ст.177, ст.178 КПК України, як підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можна розглядати як спробу тиску щодо обвинуваченого з метою схилити його до самообмови.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, надані суду матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів провадження встановлено, що на розгляді Козівського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 14 листопада 2021 року, оскільки до спливу попереднього строку дії цього запобіжного заходу судове провадження завершити не вдалося.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_7 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеним КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, перешкоджати встановленню істини у справі. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. А отже, підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місці попереднього ув`язнення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наведені обставини в сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про те, що ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, продовжують існувати і не зменшились оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення та характер інкримінованого обвинуваченому злочину обвинувачений може переховуватися від суду.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів погоджується, оскільки судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини, що мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відомості про особу обвинуваченого. Крім того, судом враховано, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням тривалості цього кримінального провадження у співвідношення з тяжкістю обвинувачення не виходить за межі розумного строку.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності у нього хронічних хвороб і в постійній потребі лікування та неможливість здійснення такого лікування в умовах СІЗО, оскільки такі дані не підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, з урахуванням викладеного та інших встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції на визначених законом підставах продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому.

Порушень вимог КПК України, які могли би стати підставою для скасування ухвали суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді