Провадження № 11-кп/824/4520/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 26 грудня 2021 року включно, -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0000655 від 17 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 26 грудня 2021 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 178 КПК України, оскільки не враховано дані про особу ОСОБА_6 , а саме його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, відсутність судимостей.
Крім того, на думку захисника судом помилково вказано на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте такі висновки не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, що призвело до істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
При цьому, у кримінальному провадженні не допитані потерпіла та свідки обвинувачення, не досліджені докази.
Відтак, ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема можливості перебуваючи на волі перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілу, продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою. При цьому, достатні стримуючі фактори, які б вказували на протилежне в матеріалах провадження відсутні.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Крім того, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу ОСОБА_6 в їх сукупності, , а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_6 спростовуються наведеним в оскаржуваній ухвалі аналізом всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 має тривале та значне погіршення здоров`я у зв`язку з перебуванням під вартою, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки надані до суду матеріали не містять доказів на підтвердження цих доводів сторони захисту.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: