ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3677/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Одеса, українцю, громадянину України, який одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 лютого 2022 року включно з можливістю протягом всього строку тримання під вартою внести заставу, розмір якої визначений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2020 р.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, даних про особу обвинуваченого, не зменшилися та продовжують існувати ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, зокрема ризики переховування обвинуваченого від суду, а також продовження вказаного кримінального правопорушення, або вчинення іншого кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід , а саме цілодобовий домашній арешт.

Адвокат зазначає, що рішення суду є необґрунтованим. Вказує, що ризики, заявлені прокурором, ним не доведені та не підтверджені в суді.

Ризик переховування обвинуваченого від суду обґрунтовується лише тяжкістю покарання.

Проте судом не враховано, що ОСОБА_8 мешкає з дружиною, її донькою ОСОБА_9 , 2007 року народження, та їх спільним сином ОСОБА_10 , 2013 року народження, для яких він є єдиним годувальником, ще на його утриманні знаходиться його матір, якій 76 років, стан здоров`я якої незадовільний, до того ж вона потребує постійного нагляду та лікування в умовах стаціонару. Крім того обвинувачений має постійне місце проживання, позитивні характеристики, у нього відсутні судимості.

Ризик можливості незаконного впливу на потерпілу у даному кримінальному провадженні належним чином не обґрунтований та не конкретизований.

Також ні прокурором, ні судом не наведено жодного обґрунтування наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Між тим, на думку автора апеляційної скарги розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без можливості застосування іншого альтернативного запобіжного заходу є прямим порушенням практики ЄСПЛ.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву в якій просить провести судове засідання без його участі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи завчасно повідомленим про час та місце розгляду судового провадження, не виявив бажання брати участь в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 , яка просила застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 інкримінується заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене групою осіб в особливо великих розмірах та замах на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене групою осіб в особливо великих розмірах, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
В той же час належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, а також з урахуванням того, що ОСОБА_8 зареєстрований в м.Одесі, відомостей про наявність у нього житла в м.Харкові або Харківській області матеріали провадження не містять,є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, позитивні характеристики, раніше не судимий, одружений, має на утриманні доньку дружини ОСОБА_9 , 2007 року народження, сина ОСОБА_10 , 2013 року народження, та матір, якій 76 років, стан здоров`я якої незадовільний, проте зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків та само по собі не може свідчити про належне виконання останнім процесуальних обов`язків в разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо формального зазначення ризику незаконного впливу на потерпілу без обґрунтування та конкретизації є необґрунтованими, оскільки суд встановив, що цей ризик недоведений прокурором.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -