Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5106/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргамизасудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 06 червня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 06 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Рішення суду обгрунтовано тим, що наразі передчасно стверджувати про виправлення ОСОБА_7 на підставі його поведінки та ставлення до праці.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути ухвалу суду про відмову в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення та задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення. Вказує, що на початку терміну покарання допускав порушення, але в подальшому змінив свою поведінку в кращу сторону, працевлаштувався в установі, був одноразово заохочений в установі, порушень режиму не допускав.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала суду прийнята з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та висновки суду не відповідають матеріалам особової справи засудженого ОСОБА_7 та об`єктивним обставинам щодо його поведінки та ставлення до праці під час відбування покарання.

Вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ч. 2 ст. 50 та ст. 81 КК України, які підлягали застосуванню.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд посилається на характеристику засудженого від 07.05.2020, в якій зазначено, що ОСОБА_7 на той час був не працевлаштований у зв`язку із небажанням працювати та байдуже ставився до виконання робіт, вважав, що це суперечить його життєвим поглядам. Однак такі твердження в характеристиці не підтверджуються жодними письмовими документами, наявними в матеріалах особової справи засудженого, в яких засуджений стверджував би саме про своє небажання працювати. Відтак, не можна виключити можливих об`єктивних причин того, що у травні 2020 року засуджений був не працевлаштований (наприклад, у зв`язку з відсутністю вільних вакансій або за станом здоров`я).

В оскаржуваній ухвалі суд звернув увагу на наявність у засудженого 2 стягнень. Однак необхідно враховувати, що вони давно погашені. Останнє стягнення було оголошено ОСОБА_7 30.09.2019, після чого протягом 2020 - 2021 років засудженому за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за результатами 3-го та 4-го кварталів 2020 року та 1-го кварталу 2021 року було оголошено три заохочення (22.10.2020,11.01.2021 та 09.04.2021).

При цьому, суд посилається на те, що 29.01.2021 на спільному засіданні комісії ДУ «ЖВК (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі комісія прийшла до висновку, що засуджений не довів свого виправлення. Однак зазначений факт не є актуальним на даний час та не може враховуватись судом при розгляді заяви засудженого, оскільки ОСОБА_7 за твердженням адміністрації установи не довів свого виправлення саме станом на 29.01.2021, оскільки на той час період правослухняної поведінки засудженого не був тривалим та на той час засуджений мав 2 погашених стягнення та 2 заохочення. На противагу цьому, на даний час період сумлінної поведінки засудженого значно більш тривалий (щонайменше з липня 2020 по даний час) та засуджений має 3 заохочення, останнє з яких оголошено йому зовсім недавно - 09.04.2021. При цьому, суд не в повному обсязі врахував інформацію щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці, зазначену в актуальній на даний час характеристиці від 21.05.2021, а саме того, що за період відбування покарання протягом 2020-2021 років засуджений має 3 заохочення та з огляду на характеристику від 21.05.2021 він працевлаштований на виробництві установи в цеху по обробці деревини, до праці відноситься сумлінно, змінні завдання виконує вчасно та якісно, не потребує підвищеного контролю з боку виробничого персоналу, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, сумлінно ставиться до виконання робіт із благоустрою місць позбавлення волі та робіт по самообслуговуванню, дотримується вимог пожежної безпеки, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, не потребує підвищеного контролю з боку представників адміністрації, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дружні відносини підтримує з засудженими позитивної спрямованості, своєю поведінкою позитивно впливає на виховний процес інших засуджених, за характером тихий, спокійний, врівноважений, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, на профілактичних обліку в установі не перебуває, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура спорт», завдання якої виконує шляхом відвідування спортивного майданчику установи, підтримує стосунки із знайомими та рідними шляхом телефонних переговорів, отримує від них листи та посилки. Під час відбування покарання вину в скоєному злочині визнає, і щиро розкаюється у вчиненому.

Крім того, суд безпідставно не врахував позицію представника Державної установи «Житомирська виправні колонія (№4)», який заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання підтримав. Натомість, суд врахував виключно позицію прокурора, який, посилаючись лише на характеристику від 07.05.2020, проти задоволення заяви засудженого заперечив. При цьому, суд не врахував того, що на відміну від адміністрації Державної установи «Житомирська виправні колонія (№4)», прокурор не здійснює безпосереднього нагляду та контролю за поведінкою засуджених та процесом їх виправлення. Такий нагляд та контроль здійснюється безпосередньо представниками адміністрації установи виконання покарань, яка, враховуючи щоденне спостереження за поведінкою засуджених, є детально обізнаною з інформацією про поведінку та процес виправлення засудженого ОСОБА_7 . Крім того, позиція представника ДУ «ЖВК (№4)» щодо обгрунтованості заяви засудженого ОСОБА_7 та необхідності її задоволення базується на актуальній на даний час інформації про його поведінку, в той час як позиція прокурора щодо заперечення проти задоволення заяви засудженого грунтується лише на характеристиці від 08.05.2020, з часу складання якої пройшло вже більше року. Тому позиція прокурора є необ`єктивною, оскільки не враховує того, що з липня 2020 року по даний час засуджений ОСОБА_7 сумлінно себе поводив, позитивно ставився до праці та своєю поведінкою позитивно впливає на виховний процес інших засуджених. Відтак, при розгляді даної справи перевагу має саме позиція представника ДУ «ЖВК (№4)», яка є більш об`єктивною, аніж позиція прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг, зазначив, що за весь час відбування покарання ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а лише став на такий шлях, підстав для застосування положень ст. 81 КК України немає.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до роз`яснень (п. 17) постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону на думку колегії суддів дотримався.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 15.02.2019, зміненим ухвалою Київського апеляційного суду від 30.07.2019, за ч.2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому визначено обчислювати з 24.01.2018 року.
Початок строку: 24.01.2018. Кінець строку: 24.07.2022. 2/3 покарання відбув 24.01.2021.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 25.01.2018 року. За час тримання в Київському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив одне порушення режиму, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Заохочень не мав.
З 21.09.2019 року відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)». За час перебування в установі допустив одне порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності начальником установи шляхом поміщення в дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб. Три рази заохочувався адміністрацією установи.
З огляду на характеристику засудженого від 07.05.2020 ОСОБА_7 був не працевлаштований у зв`язку із небажанням працювати, заохочень не мав. Байдуже ставився до виконання робіт, вважав, що це суперечить його життєвим поглядам, схильний до невиконання законних вимог персоналу, підтримував відносини із засудженими негативної спрямованості, намагається завоювати авторитет у даної категорії засуджених, вину у скоєному злочині не визнавав.
В подальшому був працевлаштований і за підсумками 3 та 4 кварталу 2020 року мав заохочення 22.10.2020 та 11.01.2021.
Разом з тим 29.01.2021 року на спільному засіданні комісії ДУ "ЖВК (№4)" та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі косія прийшла до висновку, що засуджений не довів свого виправлення.
Після цього засуджений 09.04.2021 отримав ще одне заохочення та з огляду на характеристику від 21.05.2021 засуджений працевлаштований на виробництві установи в цеху по обробці деревини, до праці відноситься сумлінно, змінні завдання виконує вчасно та якісно, не потребує підвищеного контролю з боку виробничого персоналу. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Сумлінно ставиться до виконання робіт із благоустрою місць позбавлення волі та робіт по самообслуговуванню. Дотримується вимог пожежної безпеки. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, не потребує підвищеного контролю з боку представників адміністрації. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дружні відносини підтримує з засудженими позитивної спрямованості, своє поведінкою позитивно впливає на виховний процес інших засуджених. За характером тихий, спокійний, врівноважений. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. На профілактичних обліку в установі не перебуває. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу „Фізкультура і спорт", завдання якої виконує шляхом відвідування спортивного майданчику установи. Підтримує стосунки із знайомими та рідними шляхом телефонних переговорів, отримує від них листи та посилки (1 посилка). Вину у скоєному злочині за вироком суду не визнав, але під час відбування покарання вину в скоєному злочині визнає, і щиро розкаюється у вчиненому.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці, враховуючи намагання тільки останнім часом сумлінно ставитись до виконання робіт та дотримуватись правомірних взаємовідносин, та враховуючи нестабільність його поведінки під час всього терміну відбування покарання, ще не довів своє виправлення.

Наявність протягом 2020 - 2021 років у засудженого за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за результатами 3-го та 4-го кварталів 2020 року та 1-го кварталу 2021 року трьох заохочень вказує, що засуджений стає або навіть став на шлях виправлення, але враховуючи інші характеристики поведінки та ставлення засудженого до своїх дій протягом всього періоду відбування покарання, а не за останній рік, на даний час відсутні достатні дані, що засуджений вже довів своє виправлення, і його умовно-дострокове звільнення буде відповідати вимогам положень ст. 81 КК України та особі засудженого.

Позитивні характеристики засудженого, те, що він визнає вину, щиро кається у вчиненому, те, що представник адміністрації підтримав заяву засудженого, не може свідчити саме по собі про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці вже довів свої виправлення та підлягає умовно-достроковому звільненню.

Доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника про те, що засуджений раніше допускав порушення, але в подальшому змінив свою поведінку в кращу сторону, працевлаштувався в установі, має заохочення в установі, порушень режиму не допускав, заслуговують на увагу колегії суддів, проте не можуть бути в даному випадку на даний час підставою для умовно-дострокового звільнення з огляду на наведені вище обставини.

Доводи захисника про те, що суд не взяв до уваги позицію представника колонії про обгрунтованість заяви засудженого та позитивні характеристики за останній період, а взяв позицію прокурора, яка базувалася на характеристиці засудженого торішньої давнини є безпідставними, оскільки судом взято до уваги обидві позиції, та наведено мотиви прийнятого рішення.

За таких обставин, підстав до задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника та умовно-дострокового звільнення засудженого, колегія суддів наразі не вбачає. Ухвала суду є законною, обгрунтованою та належним чином вмотивованою.

Порушень вимог кримінального-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду під час розгляду апеляційного розгляду провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 06 червня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання від відбування покарання, без змін.

Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: