Провадження № 11-сс/4823/481/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2021 року про відмову у накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000088 від 26.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме: врожай сільськогосподарської культури кукурудзи періоду 2021 року, посів якої знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером №:03:001:1172 площею 9,3478 га, що належить до державної власності та розташована за межами населеного пункту на території Юрківцівського старостинського округу Талалаївської селищної ради Прилуцького району, із забороною збору, розпорядження та відчуження вищезазначеного врожаю сільськогосподарської культури 2021 року будь-яким особам.

Ухвалою слідчого судді у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено.

В обґрунтування свого рішення, слідчий суддя вказав, що у даному кримінальному провадженні з 26.08.2021 не повідомлено про підозру жодній особі; цивільний позов заявлений не був, а санкцією ч. 2 ст. 197-1 КК України не передбачено конфіскація або спеціальна конфіскація, клопотання не містить обґрунтування наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України, у тому числі через те, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 26.08.2021, а питання про арешт майна з метою збереження речових доказів порушено лише 05.11.2021, при тому, що прокурором було погоджене 20.10.2021 року, при цьому інформації про вчинення будь-якою особою у вказаний період часу будь-яких дій по відношенню до вказаного майна, пов`язаних з його приховуванням, втратою, пошкодженням чи псуванням слідчому судді не надано. Крім того слідчим суддею визнано не доведеним, яким чином врожай сільськогосподарської культури кукурудзи періоду 2021 року, може мати значення як речовий доказ у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 197-1 КК України, при тому, що даний злочин відноситься до злочинів з матеріальним складом, у якому доведенню підлягає самовільне зайняття земельної ділянки охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Тому слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність достатніх та переконливих доказів необхідності арешту вказаного майна.

Не погоджуючись з даною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2021 року та задовольнити клопотання слідчого, накласти арешт на майно у кримінальному провадженні.

Вважає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим. Вказує, що в ході досудового розслідування було встановлено, що земельна ділянка всупереч вимогам ст. 125, 126 ЗК України, самовільно зайнята та фактично використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і на ній мається посів сільськогосподарської культури кукурудзи, який постановою слідчого було визнано речовим доказом. Спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а тому ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області є їх розпорядником на території Чернігівської області, а згідно ст. 90, 95, 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Тому в даному випадку порушено виключно правомірні інтереси держави щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками державної власності та отримання від них прибутку. Тому арешт такого майна не впливає на правомірну діяльність будь-якого підприємства, оскільки його вирощування здійснено всупереч вимог законодавства без достатніх правових підстав на земельну ділянку та без відшкодування власнику збитків, які становлять 140030,04 грн.

Вказує, що посіви та врожай, вирощені на самовільно зайнятій земельній ділянці є матеріальними об`єктами підтвердження фактичного використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб і є речовими доказами, збереження яких є метою попередження можливого зникнення, відчуження або пошкодження і незастосування такого заходу перешкоджатиме встановленню усіх обставин кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Прилуцькою окружною прокуратурою було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 26.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за межами населеного пункту на території Юрківцівського старостинського округу Талалаївської селищної ради Прилуцького району знаходиться земельна ділянка №:03:001:1172, площею 9,3478 га, яка згідно даних Державного земельного кадастру України перебуває у державній власності, має обмеження у використанні як «охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини» та в оренду чи у власність не передавалась.

В той же час, земельна ділянка №:03:001:1173 площею 9,3478 га, всупереч вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, самовільно зайнята та фактично використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і на ній мається посів сільськогосподарської культури - кукурудзи.

18.10.2021 постановою слідчого ВРЗСГСД СВ Прилуцького РВП урожай сільськогосподарської культури - кукурудзи, що знаходиться на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером №:03:001:1173 площею 6,6677 га було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для його арешту; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3,4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно у порядку ст. ст.170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані у повній мірі.

За змістом ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи дійшов вірного висновку, що викладені у клопотанні слідчого доводи про необхідність накладення арешту на врожай кукурудзи 2021 року в стані дозрівання, який розташований на земельній ділянці № :03:001:1172 площею 9,3478 га не знаходить свого підтвердження, оскільки вказане майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України та під час розгляду справи в суді не доведена необхідність його накладення з метою збереження речових доказів. Разом з тим, жодній особі в рамках цього кримінального провадження не було повідомлено про підозру, цивільний позов не заявлявся. Також слідчим суддею було встановлено, що прокурором не проводилось жодних слідчих дій щодо з`ясування питань хто засіював урожай на даній земельній ділянці, яким чином та ким має здійснитися збір такого врожаю та ким буде забезпечено його збереження, що не дає змоги визначити доцільність обмеження права власності, у тому числі і державної, як вказує прокурор у апеляційній скарзі.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки на даний час, виходячи із конкретних обставин справи, відсутня можливість оцінити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для його володільця та третіх осіб, зокрема псування та його знищення.

Враховуючи обставини кримінального провадження, оцінюючи дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи на предмет непропорційності та непомірності тягарю, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для накладення арешту на врожай кукурудзи 2021 року, передбачені ст.170 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2021 року про відмову у накладенні арешту на майно залишити без змін.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4