ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/646/22 Справа № 183/7351/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному провадженні № 0003535 та №0003641 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, в тому числі й тяжкого та за які законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.
Крім того, судом враховано також й наявність доведеного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
Також судом вказано на те, що обвинувачений хоча і має певні соціальні зв`язки, однак не працевлаштований, після вчинення кримінального правопорушення перетнув державний кордон України та перебував у розшуку, а тому, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленому ризику можливо лише шляхом продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду і обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином враховано ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, а саме батька та матір, які є особами похилого віку та мають вади здоров`я у зв`язку з чим потребують піклування, а також обвинувачений має двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.
Крім того, вважає, що ризик, який зазначено у клопотанні повністю відсутній, оскільки обвинувачений не має на меті переховуватись від суду, що на думку захисника свідчить про наявність підстав для зміни йому запобіжного заходу.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор, обвинувачений та його захисники про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, заяв або клопотань про особисту участь або про поважність причин неприбуття до суду не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Новомосковського районного суду Дніпропетровської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження № 0003535 та №0003641 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, розгляд якого наразі триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкриміновані йому злочини з огляду на наступне.
Так вказаний ризик підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення декількох кримінальних правопорушень, в тому числі й тяжкого злочину проти власності та за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Більше того, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що у даному випадку вагомою обставиною, яка підтверджує наявність зазначеного ризику є те, що після скоєння кримінальних правопорушень, в яких ОСОБА_7 обвинувачується, останній залишив межі України у зв`язку з чим досудове розслідування та судовий розгляд обвинувального акта були зупинені, а ОСОБА_7 був оголошений в розшук, що з урахуванням вищевказаних обставин дає підстави вважати, що останній може переховуватись від суду, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , які є нетяжкими та тяжким злочинами. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Крім цього, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 178 КПК України правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти ризику переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про неврахування відомостей про особу обвинуваченого, його сімейний стан такого ступеню, яким неможливо запобігти, окрім як тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені доводи хоча і враховуються апеляційним судом, проте ризик встановлений в ухвалі суду, підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами і для його запобігання та для забезпечення належної процесуальної поведінки, даних про особу обвинуваченого є недостатньо. Більше того, як свідчать матеріали справи, наявність таких соціальних зв`язків не стримало обвинуваченого ОСОБА_7 від переховування від органу досудового розслідування та суду, шляхом залишення території України.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування такого, виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4