Справа № 466/6173/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника ЛВК ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.10.2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.16.11.2018 року ОСОБА_6 засуджений Нововолинським міським судом Волинської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.05.2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. Зараховано часткове відбуття покарання з 24.07.2018 по 05.05.2019 у виді позбавлення волі.

Початок терміну покарання - 06.05.2019 року, кінець терміну покарання - 24.11.2022 року.

Захисник ОСОБА_5 звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 посилаючись на те, що протягом строку відбування покарання засуджений зарекомендував себе позитивно, сумлінною поведінкою та працею довів своє виправлення.

За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_6 характеризується наступним чином: перебуваючи з 14.08.2018 року у СІЗО м. Луцьк допустив два порушення вимог режиму утримання, за що притягався до адміністративної відповідальності. Адміністрацією не заохочувався.

У Державну установу «ЛВК №30» ОСОБА_6 прибув 18.06.2019 року, був працевлаштований в цеху №2 з липня місяця по листопад місяць 2019 року. З січня місяця по лютий місяць 2020 року працевлаштований днювальним кімнати побачень. Згідно довідки виданої ДУ «ЛВК №30» засуджений ОСОБА_6 за період з 01.03.2020 року по 30.09.2021 року не був працевлаштований. За час відбування покарання допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи три рази заохочувався.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала своє клопотання , просила врахувати письмові докази, які долучені до клопотання про звільнення ОСОБА_6 умовно-достроково від відбуття покарання за вироком Володимир-Волинського міськсуду Волинської області від 06.05.2019 на невідбутий строк покарання.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника та просив його звільнити від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник колонії ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні клопотання.

В судовому засіданні представником адміністрації ОСОБА_4 долучено виписки з протоколів, які свідчать про те, що 09.01.2020 року адміністративною комісією ДУ «ЛВК №30 засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст. ст 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення та 09.10.2020 року адміністративною комісією ДУ «ЛВК №30 засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Окрім того, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 13.04.2021 засудженому відмовлено в застосуванні ст.82 КК України.

Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання захисника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши представлені матеріли, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника адміністрації виправної колонії, яка заперечувала проти задоволення клопотання, пояснення засудженого, висновок прокурора, який також заперечував проти задоволення клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частина 2 даної статті КК України зазначає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 притягувався неодноразово до кримінальної відповідальності, зокрема вісім разів. Судом призначалось покарання останньому у виді позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України, однак належних висновків засуджений не зробив та в подальшому вчиняв умисні злочини.

Окрім того, згідно вироку суду, зазначеного вище, було передбачено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз, однак витрати не сплачено.

При цьому суд зазначає, що наявність у засудженого заохочен не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

Отже, враховуючи попередні судимості, поведінку засудженого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Керуючись ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з дня її проголошення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова, засудженим з часу отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 29 жовтня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1