Справа № 750/9814/21
Провадження № 1-кп/750/331/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002019 від 03.07.2021 стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Срібне Чернігівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, не працює, особи з інвалідністю другої групи, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , 2018 року народження, раніше не судимого; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
02.07.2021 близько 23:22 год., ОСОБА_6 , керуючи усупереч вимог п. 2.1 «а» (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), за відсутності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії В, автомобілем марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Рокоссовського міста Чернігова у напрямку перехрестя з вулицею 1-го Травня, поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Рокоссовського, 22-а, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу у порушення вимог п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) ПДР не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку його руху та для котрої створювалася небезпека, у результаті чого допустив наїзд на ОСОБА_4 , унаслідок якого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому лонної та сідничної кісток з обох сторін, перелому крижової кістки зліва, перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця справа, перелому основи зубовидного відростку 2-го шийного хребця, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, які згідно висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та показав, що 02.07.2021, працюючи неофіційно таксистом, він рухався по вул. Рокоссовського в сторону ТРЦ «Голівуд». Швидкість руху його автомобіля становила приблизно 40 км/год. Він рухався в середній смузі руху, оскільки в крайній правій смузі було дозволено рух транспортних засобів, що повертали праворуч, а він рухався прямо. Він доїхав до перехрестя з вул. Доценка, де скоїв наїзд на пішохода, яку не помітив на пішохідному переході. Світлофор на той час не працював. Пішохід здійснювала перехід дороги по пішохідному переходу справа на ліво відносно його автомобіля та знаходилась у момент ДТП на відстані приблизно 1,5-2 метри від краю проїзної частини. Пішохода він не помітив через незадовільне вуличне освітлення та слабке освітлення фар його автомобіля. На той час він не мав посвідчення водія, а лише навчався, щоб його отримати. Одразу після ДТП він викликав на місце події швидку допомогу та поліцію. Вже наступного дня він прийшов до потерпілої в лікарню, попросив вибачення та в подальшому сплатив за її лікування, надавав грошові кошти на харчування та сторонній догляд за потерпілою, відшкодував заподіяну моральну шкоду потерпілій. Просив призначити покарання без реального відбування покарання та без позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки це його єдиний заробіток. У скоєному щиро розкаюється, засуджує свої дії, жалкує про вчинення правопорушення.
Допитана як потерпіла ОСОБА_4 показала, що приблизно о 23 год. 30 хв. вона по пішохідному переходу перетинала проїзну частину на перехресті вулиць Доценка і Рокоссовського. В цей час світлофор не працював. Ліворуч від себе, приблизно в 50 метрах, вона бачила автомобіль, який рухався в її напрямку, зі швидкістю, яка не відрізнялася від інших автомобілів. Зважаючи на значну відстань до того автомобіля, вона вважала, що встигне перейти дорогу. Коли вона рухалась по проїзній частині, пройшовши половину шляху до острівця безпеки, то побачила яскраве світло фар автомобіля, що наближався. Вона намагалася стрибнути вперед, щоб уникнути наїзду автомобіля, але не встигла відстрибнути та відчула удар у ліву сторону свого тіла. Від удару вона впала, вдарившись головою об асфальт. До неї підійшов водій автомобіля, який скоїв наїзд на неї, вибачився, сказав, що не побачив її, та викликав швидку допомогу. В подальшому водій надавав їй матеріальну допомогу, сплатив за лікування, надавав грошові кошти для проживання, оскільки внаслідок травми вона не могла працювати. Вона пробачила обвинуваченого. Просила не позбавляти його свободи та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки це його єдиний заробіток, а він і в подальшому зобов`язався дбати про неї.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №352 від 06.08.2021 у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перелому лонної та сідничної кісток з обох сторін, перелому крижової кістки зліва, перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця справа, перелому основи зубовидного відростку 2-го шийного хребця, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, котрі виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару та струсу, в сукупності як наслідок одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження вірно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до статті 65 КК України при визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Зокрема, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , є тяжким злочином.
З наданих у судовому засіданні матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий; за медичною допомогою в психіатричне диспансерне відділення та наркологічне диспансерне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не звертався; є інвалідом з дитинства по зору.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно досудової доповіді, складеної Деснянським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ризик учинення повторно кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький; орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, а також ураховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого діяння, суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк у мінімальних межах санкції статті, якої передбачена відповідальність за вчинений злочин.
За змістом п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим. Окрім того, потерпіла ОСОБА_4 просила суд не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки в разі такого позбавлення обвинувачений, для якого така діяльність є основним видом заробітку, та його родина опиняться в скрутному матеріальному становищі, а також вона особисто буде позбавлена подальшого піклування та допомоги від обвинуваченого. Зважаючи на це, суд вважає недоцільним призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, зважаючи, що обвинувачений раніше несудимий; вчинив злочин з необережності та щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду; він є особою з інвалідністю з дитинства, а також на його утриманні перебуває малолітня дитина з інвалідністю; враховуючи ставлення потерпілої ОСОБА_4 про призначення несуворого покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням; суд вважає можливим виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та приходить до переконання про можливість звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2021 арешт на автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слід скасувати повністю.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2021 на автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати повністю.
Речові докази після набрання вироком законної сили: автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя ОСОБА_1