УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, в якій заявник просить скасувати вказану постанову.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

01 листопада 2021 року ОСОБА_4 отримав постанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, яку слідчий мотивував тим, що диспозиція ст. 397 КК України не передбачає можливість та факт настання відповідних наслідків вчинення злочину, при цьому заявники у своїй заяві про спричинення шкоди ОСОБА_4 або настання інших негативних наслідків, які можуть бути достеменно встановлені та перевірені, не стверджують, а з доданих копій документів такий факт не вбачається.

Однак, заявник вважає такі твердження слідчого необґрунтованими та безпідставними, оскільки слідчим під час складання постанови істотно порушено кримінально-процесуальний закон, при цьому при проведенні досудового розслідування, усупереч ч.2 ст.9 КПК України не вчинено всіх необхідних дій, спрямованих на визначення шкоди, та не досліджено факт спричинення такої шкоди.

У зв`язку з наведеним, заявник вважає постанову слідчого від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000899 незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Заявник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні.

Старший слідчий першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, на виклик у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань не направляв, матеріали кримінального провадження не надав.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя приймає до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва дотримується Київський апеляційний суд (провадження №№ 11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, Шевченківському районному суду м. Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що у провадженні першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

23 жовтня 2021 року старшим слідчим першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що диспозиція ст. 397 КК України не передбачає можливість та факт настання відповідних наслідків вчинення злочину, а також на те, що слідством не встановлено факту завдання ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової (матеріальної) шкоди, що унеможливлює визнання останнього потерпілим.

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_4 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021.

Разом з тим, слідчим, у порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише викладом відомостей щодо руху досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, посилання на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_4 моральної та іншої шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві останнього про залучення у якості потерпілого, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, останнім у постанові не наведено, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, постанова старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, підлягає скасуванню, а скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 23 жовтня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000899 від 23.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 26 листопада 2021 року о 08 год. 10 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1