Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3788/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного 29.06.2021р. до ЄРДР за №0000277 по обвинуваченню-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, не працюючого, раніше судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 .Дору, будучи 27.12.2010р. засудженим вироком Апеляційного суду Закарпатської області за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 29.01.2016р., звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності при наступних обставинах.

Так, він 29.06.2021р., близько 14.30 години, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, маючи мету протиправно незаконно заволодіти транспортним засобом марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 р.в., синього кольору, скориставшись тим, що власник транспортного засобу відлучився з автомобіля і впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, незаконно, всупереч волі власника ОСОБА_5 , не маючи будь - якого права керувати чи володіти даним транспортним засобом, знаходячись в середині за кермом даного автомобіля, за допомогою ключів, які знаходились в замку запалення, привів у дію двигун і розпочав рух та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, тобто незаконно заволодів транспортним засобом.

Заволодівши в такий незаконний спосіб автомобілем марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, синього кольору, поїхав до ОСОБА_8 , мешканця АДРЕСА_2 та продав йому викрадений ним автомобіль за грошові кошти в розмірі 6000 гривень.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_5 , згідно висновку авто-товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-21/5735-АВ від 21.07.2021р. спричинено матеріальний збиток на загальну суму 28.179,39 грн.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 .Дору, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Такі висновки суду відповідно до вимог ч.3 ст.370 КПК України грунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджені доказами, безпосередньо сприйнятими, дослідженими, оціненими судом згідно зі статтею 94 КПК України, зокрема, як власними показаннями обвинуваченого в судовому засіданні, а також свідченнями допитаних у суді потерпілого, свідків, а також сукупністю письмових доказів.

Зокрема, в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що 29.06.2021р., перед обідом зустрівся із ОСОБА_5 , він вже був п`яний, тому він сів за кермо автомобіля і вони поїхали в центр села. Там зайшли в кафе, Я.Зан ще випив 100 грам горілки та пиво, потім вони зупинились в кафе «Мрія», де Я.Зан знову випив. Потім вони посварились, і він за той час мав поїхати у Виноградів, бо потерпілий дав йому доручення продати його спортивний тренажер. Автомобіль заглох у м.Виноградів на вул.Квітковій. Свідки ОСОБА_9 його оговорили, оскільки він їм не продавав автомобіль. Він не мав умислу «уганяти» автомобіль, Зан йому сам це доручив.

Такі показання обвинуваченого були перевірені в судовому засіданні шляхом дослідження в порядку, передбаченому ст.94 КПК України, всіх наявних у розпорядженні суду доказів та надання їм відповідної правової оцінки.

Так, потерпілий по справі ОСОБА_5 в суді, спростувавши покази обвинуваченого, показав, що дозволу на користування автомобілем обвинуваченому не дав. Вказав, що обвинувачений його «загнав» в кафе за соком і пивом, а сам в той час без його дозволу поїхав на його автомобілі. Дозволу І.Дору на виїзд до м.Виноградів на його автомобілі він не давав. Він не мав наміру продавати автомобіль і дозволу І.Дору на продаж автомобіля не давав. Вказаний автомобіль він купив за 400 доларів у ОСОБА_10 , яким він і користується.

Покази потерпілого щодо обставин справи підтверджуються та доповнюються показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в суді показала, що 29.06.2021р. близько 15.00 години вона прийшла з огороду, де ОСОБА_7 .Дору вже сидів на їх подвір`ю на пеньку, син виніс їм каву. Вона пішла до сусідки, а коли через 15 хвилин повернулась, то вони вже поїхали. Не пройшло багато часу як прибіг її син і почав в неї просити мобільний телефон, щоб викликати поліцію, а через деякий час приїхали працівники поліції. Син сказав їй, що вони із І.Дору на його автомашині зупинились біля кафе, син виніс йому каву, а собі пиво, але обвинуваченого з машиною вже не було.

Допитана у суді в якості свідка ОСОБА_12 в суді показала, що вона працює в кафе, коли 29.06.2021р. до кафе зайшли ОСОБА_7 .Дору та ОСОБА_5 , який вже був п`яний, спілкувались між собою, потім сіли в автомобіль і поїхали.

Свідок ОСОБА_10 в суді показав, що потерпілий по справі ОСОБА_5 в нього в 2021р. купив автомобіль марки «ВАЗ-2105». Цей автомобіль він продав потерпілому по техпаспорту за 400 доларів США, проте договору купівлі-продажу автомобіля вони не укладали.

Із показань свідка ОСОБА_13 в суді вбачається, що обвинувачений приїхав до них на автомобілі марки «ВАЗ-2105» і продав його за 400 доларів США.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 в суді дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_13 .

Такі показання свідків є допустимим джерелом доказів, оскільки отриманні від сторонніх осіб за відповідно передбаченої законом процесуальної процедури, вони достовірно підтверджують факт незаконного заволодіння обвинуваченим ОСОБА_7 .Дору транспортним засобом, який йому не належав, та продав його.

Таким чином, аналізуючи показання допитаних у суді незацікавлених у вирішенні справи свідків, які отриманні у відповідності до вимог КПК України, суд бере їх до уваги і приходить до висновку, що вони повністю відповідають і узгоджуються між собою та матеріалами справи, а відтак є допустимим джерелом доказів.

Отже, на підставі досліджених у відповідності до вимого ст.94 КПК України доказів судом беззаперечно встановлений факт незаконного заволодіння обвинуваченим транспортним засобом, який належав потерпілому ОСОБА_5 .

Крім цього вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину (кримінального правопорушення) доводиться наступними письмовими доказами, безпосередньо сприйнятими, дослідженими, оціненими судом згідно зі статтею 94 КПК України:

Даними Витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000277, внесеного 29.06.2021р. /а.п.1-3/, даними рапорту щодо обставин вчинення злочину /а.п.10-13/, та даних протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.06.2021р. /а.п.14/, згідно яких потерпілий ОСОБА_5 просив прийняти міри до І.І.Дору, який 29.06.2021р. незаконно заволодів його транспортним засобом марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 .

Вказані обставини достовірно підтверджені і фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 29.06.2021р. з фототаблицями, проведеного за участю понятих /а.с.18-23/, з яких вбачається, що під час ціє слідчої дії- проведено огляд території біля сільської ради с.В.Ком`ти по вул.Волошина-23, звідки було здійснено незаконне заволодіння транспортним засобом марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 синього кольору.

Фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 29.06.2021р. з фототаблицями, проведеного за участю понятих /а.с.24-34/, з яких вбачається, що під час ціє слідчої дії- проведено огляд дворогосподарства будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , де було виявлено транспортний засіб марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 синього кольору, де під правим ковриком переднього сидіння під час огляду було виявлено посвідчення водія ОСОБА_5 .

Так, з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2021р. /а.п.51-54/ вбачається, що в присутності понятих свідок ОСОБА_13 , з яким попередньо було з`ясовано, чи зможе він впізнати по фотографії особу, яка продала йому автомобіль, серед 4-х пред`явлених йому фотографій, впевнено вказав, що впізнає на фотознімку №3 особу (на фото №3 зображений І.І.Дору), який 29.06.2021р., близько 15.00 години прийшов до них до дому та продав автомобіль марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 синього кольору.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2021р. /а.п.59-62/ вбачається, що в присутності понятих свідок ОСОБА_8 , з яким попередньо було з`ясовано, чи зможе він впізнати по фотографії особу, серед 4-х пред`явлених йому фотографій, впевнено вказав, що впізнає на фотознімку №3 особу (на фото №3 зображений І.І.Дору), який 29.06.2021р. близько 15.00 години прийшов до них до дому та продав автомобіль марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 синього кольору.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/107-21/5735-АВ від 21.07.2021р. /а.с.72-73/ обвинуваченим ОСОБА_7 .Дору спричинено потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 28.179,39 грн.

Зміст вищезазначеного Висновку містить допустимі об`єктивні дані, які достовірно вказують на факт незаконного заволодіння І.І.Дору автомобілем, що належав потерпілому ОСОБА_5 та спричинення останьому матеріальної шкоди.

Зазначенні докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного щодо обставин вчиненого ОСОБА_7 .Дору злочину та в сукупності підтверджують його винуватість у пред`явленому обвинуваченні.

У свою чергу, розглядаючи доводи та заперечення захисника та обвинуваченого про безпідставність притягнення обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з тим, що автомобіль він взяв за дорученням самого потерпілого ОСОБА_15 , який був п`яний та не міг керувати автомобілем, обвинувачений не мав умислу на скоєння даного злочину і не мав мотиву, суд вважає їх необґрунтованими та неспроможними з огляду на наступне.

Такі твердження обвинуваченого і захисту про те, що в його діях не має складу злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК з огляду на те, що він взяв автомобіль з дозволу потерпілого, спростовуються встановленими фактичними обставинами, що підтверджені доказами, яким суд у порядку ст.94 КПК дав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст.289 КК) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці-дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 .Дору пов`язані з використанням автомобіля марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_5 без надання останім такого дозволу, а відтак, не дають суду підстав для сумніву у спрямованості його умислу на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, адже він був протиправно вилучений у власника всупереч його волі.

Поведінка обвинуваченого після заволодіння автомобілем свідчила про спрямованість його умислу саме на його заволодіння, оскільки він, не отримавши дозволу на користування транспортним засобом від власника ОСОБА_5 , поїхав на ньому без власника в м.Виноградів, де використав його для особистих цілей, а саме продав.

Таким чином, ОСОБА_16 .Дору автомобілем марки «ВАЗ 21053», р.н. НОМЕР_1 , належним на праві користування потерпілому ОСОБА_5 , відбулося всупереч волі останнього.

Отже, належним чином перевіривши показання обвинуваченого про те, що він узяв автомобіль з дозволу (за дорученням) потерпілого та мав намір його повернути, на що обвинувачений покликається в своїх запереченнях, суд обґрунтовано визнає ці показання формою захисту від пред`явленого обвинувачення.

З приводу мотивів щодо доводів сторони захисту щодо визнання доказів недопустимими суд виходить з того, що відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

Отже, недопустимими є лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Всі інші - допустимі, якщо отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином, законодавець розрізняє поняття «докази», якими є фактичні дані, та «процесуальні джерела доказів» - показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Власне, згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює з точки зору достовірності кожний доказ (фактичні дані), а не джерело доказів (зокрема, документ).

При цьому, визнання недостовірним якогось із них не тягне автоматично недостовірність інших, якщо така недостовірність не породжує обґрунтованих сумнівів щодо інших даних. Це твердження суду ґрунтується на наступному.

КПК України не встановлює вимог до визнання доказу достовірним чи недостовірним.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, згідно із такою загальною засадою як презумпція невинуватості, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ст.17 КПК України).

Кримінальний процесуальний закон також не визначає критерії стандарту доведення «поза розумним сумнівом». Однак відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої конструктивними ознаками оцінки доказів «поза розумним сумнівом», є обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; чіткими; взаємоузгодженими (зокрема, рішення у справі Чміль проти України (Chmil v. Ukraine), № 20806/10, ECHR, 2015, «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), № 16437/04, ECHR, 2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), № 42310/04, ECHR, 2011). В іншому разі всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ст.17 КПК України).

Водночас, термін «достовірний» тлумачиться в українській мові як такий, що не викликає сумніву, цілком вірний, точний.

Таким чином, достовірний доказ повинен викликати суб`єктивну впевненість у неспростовності певних фактів шляхом оцінки такого доказу як окремо так і в сукупності з іншими доказами, що стосуються цього ж факту.

На основі оцінки вищенаведених доказів, у суду не виникає жодних сумнівів у достовірності даних, зазначених у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2021р. /а.с.51-55, 59-64/, оскільки вони неспростовно підтверджуються іншими доказами у справі, в тому числі доказами, які підтверджують можливість використання такого протоколу як доказу.

Окрім того, проведення такої процесуальної дії в нічний час без залучення адвоката на переконання суду, з урахуванням того, що обвинувачений був затриманий в порядку ст.208 КПК України, було викликано необхідністю не втратити слідів кримінального правопорушення. Крім цього на час вчинення такої дії І.Дору не набув статусу підозрюваного (така була йому оголошена лише на другий день), а отже захисник підозрюваного набув своїх прав лише після повідомлення особі про підозру.

На підставі наведеного суд не вважає таким, що істотно порушує права та свободи особи і, відповідно, впливає на допустимість доказів те, що під час проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2021р. був відсутній захисник.

З огляду на викладене, належними доказами перед судом не доведено, що наявні підстави для визнання недопустимими доказів, які отримані під час пред`явлення особи для впізнання, а тому у сукупності з тим, що здобуто в судовому засіданні, суд, вирішує лише ті питання, що винесені сторонами на розгляд у межах своєї компетенції, виходить із наявних доказів у справі та визнає такі допустимими.

До того ж, за подібних обставин ВС у своїй постанові у справі №318/292/18 від 01.12.2020р. зазначив, що норма п.4 ч.3 ст.87 КПК України не передбачає, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. В разі, якщо суд дійде висновку про необхідність визнати недопустимими докази, отримання яких потребує попереднього дозволу суду і такий дозвіл був отриманий, суд повинен зазначити, в чому саме полягають порушення при наданні судом відповідного дозволу і яких саме суттєвих умов вони стосуються.

Отже, за результатами оцінки доказів, отриманих під час пред`явлення особи для впізнання в даному кримінальному провадженні, судом не встановлено істотних порушень прав і свобод людини.

Крім цього, в судовому засіданні учасникам процесу було відтворено відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_5 , на який захист обвинуваченого посилався, оскільки під час такого допиту потерпілий вказував, що він добровільно надав свій автомобіль обвинуваченому, проте потерпілий ОСОБА_5 в суді категорично заперечив, вказавши, що таку заяву він зробив із страху перед ОСОБА_17 та адвокатом І.Дору, які приходили до нього і погрожували йому, щоб він забрав свою заяву з поліції. Повторно підтвердив, що ніякого дозволу ОСОБА_7 .Дору на продаж автомобіля він не давав. Вони домовлялись, що обвинувачений буде його возити, але продавати автомобіль він йому не дозволяв.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених за клопотанням сторін кримінального провадження доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, на які сторони посилаються, за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до таких висновків.

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, з дотриманням вимог ст.22, ч.1 ст.337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення, а відтак суд обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо І.Дору.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що мало місце діяння, у вчиненні якого ОСОБА_7 .Дору обвинувачується, це діяння містить склад кримінального правопорушення (злочину), який передбачений ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, обвинувачений винен у вчиненні цього злочину (кримінальному правопорушенні) та підлягає покаранню за вчинений ним злочин (кримінальне правопорушення), оскільки таке ним вчинено у стані осудності.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_7 .Дору покарання за ч.2 ст.289 КК України відповідно до вимог статей 50,65 цього Кодексу суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й вирішує питання про наявність або відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зазначений злочин відповідно до статті 12 КК є тяжким, однак спосіб та обстановка його вчинення, потенційно становило загрозу для життя і здоров`я сторонніх осіб, а відтак істотно підвищує суспільну небезпечність протиправних дій.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України суд враховує, відсутність обставин, які пом`якшують його покарання, враховує і дані про особу обвинуваченого (у лікарів нарколога, психіатра на Д обліку не перебуває, не одружений, відповідно до довідки-характеристики старости села за №63 від 30.05.2021р. обвинувачений характеризується негативно, крім цього, не працевлаштований і не має законних джерел доходу, з боку мешканців села були на нього нарікання.

Водночас обвинувачений, відповідно до даних, які містяться у Вимозі про наявність судимості раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини проти власності, а саме: 27.12.2010р. був засуджений вироком Апеляційного суду Закарпатської області за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Не дивлячись на те обвинувачений скоїв новий тяжкий злочин, пов`язаний із незаконним заволодінням транспортним засобом, що не свідчить про критичну оцінку обвинуваченим вчиненого ним злочину та жалю з приводу вчиненого.

Між тим, відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Суд, також враховує конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений своєї вини у скоєні даного злочину не визнав, ніде не працює і не займається будь-якою суспільно-корисною працею, вчинив тяжкий злочин проти власності, пов`язаний із незаконним заволодінням транспортним засобом, а такі злочинні діяння є особливо небезпечними, адже ставлять під загрозу в тому числі життя і здоров`я невизначеного кола осіб, що значно підвищує суспільну небезпеку дій обвинуваченого. Інших передбачених частиною першою статті 66 КК обставин, які б пом`якшували засудженому покарання за злочин, передбачений ч.2 ст.289 цього Кодексу, на підставі поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів у справі, не встановлено.

Таким чином, з урахуванням небезпечності злочинних дій обвинуваченого, й відсутності обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за необхідне, достатнє і справедливе обрати міру покарання, в межах санкції ч.2 ст.289 КК, у виді позбавлення волі.

На переконання суду призначення обвинуваченому саме такого покарання буде відповідати загальним вимогам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, щодо необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі становлять: 1716,2о гривень на проведення судово-автотехнічної експертизи №1/198 від 21.07.2021р., відповідно до положень ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід до обвинуваченого обрано у виді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду ОСОБА_18 від 01.07.2021., а відтак, з огляду на покарання, яке призначається обвинуваченому, запобіжний захід слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 94, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому за ч.2 ст.289 КК України покарання у виді позбавленні волі строком на 5-ть (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 .Дору обчислювати з моменту взяття його під варту, зарахувавши йому цей строк в термін відбування покарання (з 29.06.2021р. /а.п.91-95/ до часу звільнення його під заставу, тобто по 13.12.2021р. включно).

Речові докази у кримінальному провадженні:

-автомобіль марки "ВАЗ 21053", д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору; посвідчення водія № НОМЕР_3 видане ДАІ МВС-УВС на ім`я ОСОБА_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки "ВАЗ 21053" д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, серії № НОМЕР_4 видане МРЕВ ДАІ 04.05.2007 року на ім`я ОСОБА_19 - повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

-2 змиви ДНК з керма автомобіля на марлеву серветку;1 змив ДНК із ручки водійських дверей на марлеву серветку; стержень важеля перемикача поворотників; важіль коробки перемикання швидкостей автомобіля; синтетична накидка зі спинки водійського сидіння- знищити.

Судові витрати по справі становлять: 1716,20 грн. за проведення судово-автотехнічної експертизи №1/198 від 21.07.2021р., відповідно до положень ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .Дору на користь держави.

Запобіжний захід до обвинуваченого обрано у виді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду ОСОБА_18 від 01.07.2021., а відтак запобіжний захід слід залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1