Номер провадження 1-кс/201/3746/2021
УХВАЛА
Іменем України

22 грудня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 29.10.2021р. про закриття кримінального провадження № 0000006 від 24.02.2021 р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2021р/ адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 (на підставі ордеру від 21.12.2021р.) звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 29.10.2021р. про закриття кримінального провадження № 0000006 від 24.02.2021р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування скарги зазначив, що кримінальне провадження закрите всупереч положенням ст. 9 КПК України без проведення жодної слідчої дії, без з`ясування усіх обставин, а тому постанова слідчого має бути скасована.

22.12.2021р. заявник надав заяву, у якій просив розглянути скаргу за його відсутності, скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду скарги був повідомлений належним чином, матеріали кримінального провадження не надав.

Неявка дізнавача, слідчого або прокурора не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали за скаргою, зіставивши доводи скарги з вимогами закону, приходить до висновку про необхідність задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження 0000006 від 24.02.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_4 від 10.02.2020р. про вчинення кримінальних правопорушень.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 29.10.2021р. закрите кримінальне провадження № 0000006 від 24.02.2021 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В оскаржуваній постанові йдеться про те, що з метою встановлення відомостей та обставин вирішення кримінального проступку допитано у якості потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що з 1987 року по 2018 рік ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 . Під час шлюбу ними придбано підприємство «ТОВ «ККМ», в якому кожному належить по 50% статутного фонду. На ОСОБА_4 була зареєстрована приватна підприємницька діяльність, яка була, інтегрована у загальний бізнес, а також придбані торгові приміщення, які є їхньою спільною власністю, де частки не виділені в натурі. Вказані приміщення магазинів розташовані у АДРЕСА_1 . У 2018 році шлюб розірвано. При розірванні шлюбу складена усна домовленість про подальшу діяльність. У невстановлений час вони домовилися, що ОСОБА_6 буде продовжувати користуватися всіма їх спільними активами, а це крім перерахованих вище магазинів і значних сум грошових коштів, які перебували в обігу та майна ТОВ «ККМ» (територія, складські приміщення, товар, обладнання тощо), ОСОБА_6 зобов`язався видавати ОСОБА_4 по 5 (п`ять) тисяч доларів США на місяць, як рівному співвласнику загального бізнесу, таким чином компенсуючи користування її частиною майна, а також тимчасові і трудові раніше здійснені нею витрати, спрямовані на формування успішного бізнесу. Побоюючись, що ОСОБА_6 повністю захопить все належне майно, вона звернулася до суду з позовами про поділ майна. ОСОБА_6 , діючи зі своїм представником, адвокатом ОСОБА_7 з метою обману суду і подальшого отримання незаконного рішення, 26.10.2020р. подав до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву підкріплену письмовими доказами позовних вимог. Частина письмових доказів наданих суду, є недостовірними і підробленими. Це: копія договору про порядок користування майном від 15.11.2015р., підписаного від ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , який охоплює питання користування різним спільним майном: копія договору «про надання послуг від 12.09.2018 року, підписаного від ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_9 зобов`язаний в період з 20.09.2018р. по 20.12.2018р. виконати ряд істотних будівельних робіт за адресою АДРЕСА_2 , 4 магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; копія акта № 1 від 20.12.2018, підписаного від імені ОСОБА_9 і ОСОБА_6 . Згідно акту до вищевказаного договору в рамках наданих послуг ОСОБА_9 виконав «посилення і ремонт фундаменту, несучих конструкцій», за що отримав 431 тис.грн.; копія акта № 2 від 20.12.2018 р., підписаного від імені ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , згідно якого ОСОБА_9 виконав «демонтаж і укладання кахелю», за що і отримав 547 тис. грн.; копія акта № 3 від 20.12.2018р., підписаного від імені ОСОБА_9 і ОСОБА_6 . Згідно акта до вищевказаного договору, в рамках наданих послуг ОСОБА_9 виконав «утеплення і облицювання фасаду», за що і отримав 787 тис. грн.; копія акта № 4 від 20.12.2018р., підписаного від імені ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , згідно з яким ОСОБА_9 виконав «розширення торгівельних площ шляхом перепланування наявних», за що і отримав 536 650 грн.
Зазначає, що ОСОБА_9 за три місяці одноосібно виконано робіт на загальну суму 2 301 650 грн. Про проведення вищевказаних робіт ОСОБА_4 нічого не відомо, як і про проведення за них оплати. Їй відомий почерк колишнього чоловіка. Вважає, що письмова частина договору про надання послуг від 12.09.2018р. і чотири акта від 20.12.2020р., виконані рукою ОСОБА_6 , а друга частина рукописного тексту виконаний не ОСОБА_9 . ОСОБА_9 колись працював на підприємстві ТОВ «ККМ», проживав за адресою; АДРЕСА_3 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ДРАЦС АНД району м, Дніпра.
З її слів ОСОБА_6 , він хотів ввести в оману суд та обґрунтувати законність самостійного здійснення ремонту і реконструкції в приміщеннях за адресою: м. Дніпро, вуя. Робоча, 152, яке належить їм двом і не виділено в натурі, а отже є їхньою спільною власністю. Під час слухання судових засідань за їх участю договір від 01.02.2015р. раніше надавався до суду і там зберігається його копія. Договір від 01.02.2015 на 3 аркушах (в копії) був залучений 11.11.2019 до судових матеріалів адвокатом ОСОБА_10 який представляв інтереси відповідача ОСОБА_6 в справі № 201/7705/19, яка знаходилась у провадженні суді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська» ОСОБА_11 .. Про те, що останній лист вищезгаданої копії договору від 01.02.2015 року та останній аркуш копії договору від 15.11.2015 р. ідентичні, підтверджується висновком криміналістичної експертизи № 19/104-7/7/891 від 11.12.2020р. Зазначений договір реконструкції і актів, які надав гр. ОСОБА_6 в обґрунтування позову подано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, а саме, в судових справах № 175/3488/20, № 175/3515/20,
Допитаний з цих питань ОСОБА_6 показав, що між ним та ОСОБА_12 були укладені договори від 01.02.2015р. та 15.11.2015р. про порядок використання майна. Відповідно до договору він використовує нерухоме майно, що знаходиться за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , для здійснення підприємницької діяльності та ведення бізнесу. У свою чергу ОСОБА_4 отримує грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США щомісячно за користування частиною її майна (розписки про отримані коштів додані до клопотання). Після розлучення ОСОБА_4 , почала активно протидіяти його законній господарській діяльності та наразі стверджує, що не підписувала договір про порядок використання майна. На підтвердження своїх доводів вона посилається на експертизу № 19/04-7/7/891 від 11.12.2020 НДЕКЦ МВС України, предметом дослідження якої були копії договорів про використання майна.
Але ж, згідно з п. 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 жовтня 1998 року па № 705/3145 (у редакції наказу Мін`юсту від 26 грудня 2012 року № 1950/5), для проведення почеркознавчих досліджень рукописних текстів і підписів надаються оригінали документів. Твердження заявниці з приводу недостовірності та підроблення Договору про використання майна від 15.11.2015р. повністю спростовують результати експертного дослідження оригіналів документів, які проведені ДНДІСЕ; - висновок експерта № 3924/3925/3926-20 від 06.11.2020р., яким встановлено, що підпис в договорі про використання майна від імені ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_4 ; висновок експерта № 3922/3923-20 від 06.11.2020р., яким встановлено, що в Договорі про порядок використання майна від 15.11.2015р. аркуші не замінювались (висновок долучений до клопотання); висновок експерта № 352-21 від 03.06.2021р., яким встановлено, що проводити експертизу договорів можливо лише за наявності оригіналів договорів. Отже доводи заявниці про підроблення Договору про використання майна від 15.11.2015р. не відповідають дійсності, а лише спрямовані на ухилення від виконання цього Договору. Щодо договору про надання послуг від 12.09.2018р., укладеного між ним та ОСОБА_9 , показав, що у період домовленостей між ними з приводу використання майна (з 2018 року до цього часу) він за згодою співвласника ОСОБА_4 , за власні кошти здійснював ремонтні роботи у приміщеннях. До ремонтних робіт залучав осіб, яких знаходив у мережі Інтернет. У вересні 2018 року до нього звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_13 , який виразив готовність виконати частину ремонтних робіт. Вони уклали договір у простій письмовій формі на проведення ремонтних робіт. Дані, які вносив чоловік власноручно до договору про виконання робіт від 12.09.2018р. не перевіряв, оскільки не вважав за потрібне. Після виконання ремонтних робіт він розрахувався з виконавцем робіт готівкою та більше ніколи його не бачив, телефонний номер його не зберіг. Щодо цього зазначаю, що не зобов`язаний перевіряти паспортні дані особи. Цей чоловік повністю виконав свої зобов`язання та претензій до нього з приводу проведення ремонтних робіт у мене не виникало. На цей час його цікавило наскільки якісно особа виконає свою роботу, а не його ім`я. Договір про надання послуг від 12.09.2018р. з іншими документами був викрадений у його адвоката ОСОБА_14 , ще до відкриття кримінального провадження, що підтверджується заявою до поліції Новокодацького району, яка була зареєстрована до ЖЄО за № 3844 від 08.02.2021р. Звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінальною правопорушення сприймає як метод тиску з боку ОСОБА_4 для того, щоб він відмовився від своїх позовних вимог у судових провадженнях. Нещодавно йому стало відомо, що чоловік, анкетні відомості якого вказані у договорі, помер у 2015 році.
В ході досудового розслідування отримано належним чином завірені копії матеріалів судових справ з Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровськ та Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська.
Також для відшуканим оригіналів вказаних документів та проведення відповідних судових почеркознавчих та технічних експертиз документів проведені обшуки, а саме:
- за місцем здійснення трудової діяльності ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- за адресою; АДРЕСА_6 , яка є власністю ОСОБА_6 ;
- за адресою: АДРЕСА_7 , яка є власністю ОСОБА_6 ;
- за місцем здійснення трудової діяльності ОСОБА_6 , а саме приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_8 ;
- за місцем мешкання ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_9 ;
- за адресою; АДРЕСА_10 , яка є власністю ОСОБА_6 ;
- за місцем здійснення трудової діяльності ОСОБА_6 , а саме складу розташованого за адресою; АДРЕСА_11 .
Під час вкачаних обшуків оригіналів документів, які відшукувалися не встановлено, що унеможливлює проведення відповідних експертиз та встановлення факту внесення завідомо недостовірних відомостей до офіціальних документів.
Відповідно до об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України характеризується як використання завідомо підробленого документа. Під підробленням документа необхідно розуміти як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа. В останньому випадку (так звана переробка) перекручення істини відбувається шляхом внесення у документ неправдивих відомостей (виправлення фіктивних записів, знищення частини тексту, виправлення, підчистка, змивання, підробка підпису, переклеювання фотографій, проставлення на документі відбитка підробленої печатки тощо).
Використання завідомо підробленого документа як об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення нерозривно пов`язана з суб`єктивною стороною зазначеного кримінального правопорушення, яка характеризується лише прямим умислом. Тобто особа достеменно повинна усвідомлювати, що використовує саме підроблений офіційний документ.
Як вказано у постанові, в ході досудового розслідування проведено всі можливі слідчі (розшукові) дії для отримання доказів щодо вчинення кримінального правопорушення та об`єктивної істини по справі, проте оригінали документів, що є предметом кримінального провадження не встановлено, що виключає можливість ствердження про їх підробленість та, відповідно, про обізнаність особи про підробленість.
Таким чином, під час досудового розслідування не встановлено предмету, об`єктивної та суб`єктивної сторони проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто відсутній склад кримінального правопорушення.
Суддя слідчий зазначає, що завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р. (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Проте, суддя слідчий вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві заявниці, не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності та без збирання доказів, на які вказував заявник.

Зокрема, як вказує заявник, ним в інтересах потерпілої подано ряд клопотань про проведення слідчих дій, однак листами дізнавача його повідомлено, що кримінальне провадження закрите. При цьому, доводи заявниці щодо підписання документів особою ОСОБА_9 , який помер у 2015 році жодним чином не перевірені та оцінка цим обставинам не надана в оскаржуваній постанові.

Слідчий суддя вважає за доцільне, з урахуванням принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України), не перебираючи на себе дискреційні повноваження слідчого, які передбачають самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України), звернути увагу на де-які обставини, що вказують на неповноту слідства, але які не є вичерпними і їх усунення не позначатиме зворотнє.

Приймаючи до уваги вищевикладене, приходжу до висновку, що слідчим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не були дотримані вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 91, 93, 94, 110, 303 - 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 29.10.2021р. про закриття кримінального провадження № 0000006 від 24.02.2021 р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України задовольнити.

Постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 29.10.2021р. про закриття кримінального провадження № 0000006 від 24.02.2021р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1