Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/901/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 149 (124-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.12.2021, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на на 60 днів, а саме до 20.02.2022, включно.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0000036 від 11.02.2020 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. ст. 149 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.12.2021 за клопотанням процесуального прокурора ОСОБА_9 , щодо ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 20.02.2022, включно.
Рішення суду мотивовано тим, на даному етапі судового провадження, суд не надає оцінку доказів, а відтак не має права стверджувати про доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого, натомість зібрані досудовим розслідуванням докази вказують на можливу причетність обвинуваченого до вчинення злочину, що йому інкримінується. При цьому суд врахував відсутність у обвинуваченого сталих джерел доходу, в сукупності з тяжкістю скоєних злочинів, за які йому загрожує покарання на строк до 15 років позбавлення волі, а тому суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому на підставі викладеного прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу місцевого суду та змінити йому запобіжний захід на більш мякий, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої доводи захисник мотивує тим, що жоден з наведених у клопотанні прокурора ймовірних ризиків, які врахував суд, не є наявним на даний час, крім тяжкості інкримінованого злочину.
Так, з 21.04.2020 ОСОБА_7 перебуває під вартою, для продовження строку тримання під вартою є недостатнім перелік ймовірних ризиків, необхідною умовою є обґрунтованість ризиків, яке в оскаржуваній ухвалі відсутнє.
Також, у відповідності до змісту ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені вказаною нормою.
Разом з цим, захисник вважає, що районний суд взагалі не врахував даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, те, що він є раніше не судимою особою, соціалізованим, має постійне місце проживання та квартиру у власності, працював до арешту, має міцні соціальні зв`язки - неповнолітнього сина, позитивно характеризується, зазначені відомості знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Вказані обставини якраз і свідчать про відсутність ризиків, зазначених в ухвалі суду, а тому зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до таких висновків.
Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000036 від 11.02.2020 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.
Згідно з ч. 4 ст. 331 КПК України, ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, а саме про можливість обвинуваченого ухилитись від кримінальної відповідальності та переховуватись від суду, незаконно впливати на недопитаних свідків та потерпілих, та враховуючи його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати злочинну діяльність, та вчинити інше кримінальне правопорушення, є дійсними та триваючими і на даний час, а тому вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, яке є умисним та особливо тяжким злочином.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою, як досудового, так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання особи під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи та підстави, з яких останній просить скасувати ухвалу районного суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Більш того, наведені вище обставини вказують на те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років позбавлення волі, не працює, не має постійного джерела доходу, а тому може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме незаконно впливати на свідків, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника обвинуваченого про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою строком на 60 днів, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Приймаючи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , а саме тримання його під вартою, як про це просить його захисник у своїй апеляційній скарзі.
До того ж, колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.12.2021, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбачениного ч. 3 ст. 149 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на строком на 60 днів, а саме до 20.02.2022, включно - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2