ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1499/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/2791/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК України злочину,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено на 60 днів строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю. Свої вимоги мотивував тим, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, яке розглянуто судом, стороні захисту не вручалось.

Судом залишено поза увагою наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, який має постійне місце проживання та реєстрацію, проживає з братом, батьком та його дружиною. В оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначено про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Поза належною увагою залишено ту обставину, що ОСОБА_8 є інвалідом 3 групи, є інсулінозалежною людиною, що потребує медичної допомоги та дієтичного харчування, які в умовах СІЗО отримати не може. На теперішній час стан здоров`я обвинуваченого погіршується, останній втрачає зір та не отримує з цього приводу ніякої допомоги.

Необхідність щоденного контролю цукру в крові та вживання інсуліну, який можна отримати тільки за місцем постійного проживання спростовують твердження про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

ОСОБА_8 раніше не судимий, під час подій інкримінованого кримінального правопорушення діяв у стані необхідної оборони, що спростовує твердження про існування ризиків вчинення нового злочину.

Ризик можливого впливу на свідків та потерпілу також прокурором не доведений, оскільки посилання на відповідні факти є необґрунтованим внаслідок посилання на них ще на стадії досудового розслідування та без встановлення причетності обвинуваченого до погроз такого впливу за умови, що такі погрози взагалі мали місце.

Суд в оскаржуваній ухвалі зазначив про позицію сторони захисту із посиланням на заперечення захисника ОСОБА_9 , який не приймав участі у судовому засідання та не є захисником обвинуваченого, що свідчить про формальний підхід до розгляду справи.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить швидкий та повний судовий розгляд кримінального провадження, а також виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні ним передбаченого ч.1 ст.115 КК злочину.

У судовому засіданні прокурор усно заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 строку його тримання під вартою.

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, посилався на існування таких ризиків, як переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення а також впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Зазначене в достатній мірі свідчить про те, що обвинувачений усвідомлюючи можливість призначення йому покарання, пов`язаного з тривалим позбавленням його волі, у разі визнання його вини у вчиненні інкримінованого злочину, може вживати спроби переховуватись від суду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд ще не завершено, всі свідки судом не допитані. А тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу, адреси проживання яких відомі.
Окрім того, враховуючи особу обвинуваченого, який не одружений, не має постійного місця роботи, апеляційний суд вважає доведеним існування ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі.

З огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його характер та тяжкість, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Перевіряючи доводи захисника про те, що стороні захисту не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів виходить з того, що відповідно до технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, прокурором в судовому засіданні було оголошено зміст клопотання.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Наявність у обвинуваченого місця реєстрації та проживання само по собі не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як того вимагав захисник ОСОБА_7 . Адже встановлені у даному провадженні обставини свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відсутність у обвинуваченого судимостей, позитивні характеристики за місцем проживання а також проживання однією сім`єю разом з батьком та його родиною, на що посилався захисник, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зазначені захисником відомості про стан здоров`я обвинуваченого неодноразово були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Так, ухвалою від 29.07.2021 року ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» було доручено здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_8 . На момент даного апеляційного розгляду будь-яких підтверджень неможливості утримання ОСОБА_8 в умовах СІЗО через погіршення стану його здоров`я на адресу апеляційного суду не надходило, не надано таких доказів і стороною захисту.

А відтак колегія суддів не вбачає підстав вважати, що подальше утримання обвинуваченого та отримання ним необхідного лікування в умовах СІЗО є неможливим.

Отже колегія суддів, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 30.08.2021 Справа № 334/2791/20