Номер провадження: 11-сс/813/1542/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000137 від 19 травня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358; ч.2 ст.192; ч.2 ст.364; ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року було задоволено клопотання старшої слідчої ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене 02 серпня 2021 року під час обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 47, перелік якого вказано у резолютивній частині оскарженої ухвали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу в частині накладення арешту на: паспорт, пенсійне посвідчення, трудову книжку, посвідчення УБД, банківські картки на ім`я ОСОБА_6 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на зазначене майно ОСОБА_6 та повернути останньому його майно.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що в оскарженій ухвалі не зазначені речі, які були вилучені під час обшуку та які належать йому.

Крім того, власник майна вважає, що слідчий суддя не вказав, що належне ОСОБА_6 майно відповідає критерію, встановленого ст.98 КПК України, а висновки слідчого судді в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також апелянт зазначає, що перелік майна, яке його власністю, не зазначеній в ухвалі, на підставі якої було проведено обшук.

При цьому, слідчий суддя розглянув клопотання без виклику та участі ОСОБА_6 , чим порушив його право на захист.

За таких обставин, апелянт стверджує, що арешт на його майно накладено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, чим порушено також вимоги Конвенції.

Позиції учасників апеляційного провадження

Власник майна ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі.

Від в.о. керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_8 надійшов лист, в якому останній повідомив, що у зв`язку із процесуальною зайнятістю, а також неукомплектованістю особливого складу прокуратури, забезпечити участь прокурора в призначене судове засідання не надається можливим.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.1-4 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Ураховуючи те, що ОСОБА_6 оскаржує ухвалу слідчого судді тільки в частині накладення арешту на майно, яке є його власністю, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в іншій частині.
Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
При розгляді апеляційної скарги апеляційний суд перевіряє дотримання слідчим суддею вимог статей 132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Пунктом 7) ч.2 ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами п.1) ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).
Згідно з вимогами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.1) ч.2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Крім того, п.1) ч.3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За результатами дослідження клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчий суддя дійшов висновку про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям речового доказу, а обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя також дійшов висновку про те, що метою накладення арешту на майно є проведення слідчих дій та експертних досліджень.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками слідчого судді, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження в частини накладення арешту на майно ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000132 від 19 травня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358; ч.2 ст.192; ч.2 ст.364; ч.1 ст.366 КК України, встановлюються обставини незаконної передачі в оренду приміщень на території державного концерну «Техвоєнсервіс», яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дальницька, 47, у наслідок чого державі завдаються збитки у великому розмірі.

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР жодній особі, зокрема, власнику майна ОСОБА_6 , не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні, тобто майно ОСОБА_6 , на яке накладено арешт, є майном третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Між тим, апеляційний суд не погоджується із висновком слідчого судді про те, що речі та документи, а саме: паспорт, пенсійне посвідчення, трудова книжка та банківські картки ОСОБА_6 відповідають критерію речових доказів, визначеному ст.98 КПК України.

Так, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя не повно дослідив підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а висновок про те, що вказані речі та документи необхідні для проведення слідчих дій та експертних досліджень не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є поверховим та неіндивідуалізованим.

За таких обставин, апеляційний суд визнає недоведеним зв`язок майна, яке належить ОСОБА_6 та на яке накладено арешт, з обставинами кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358; ч.2 ст.192; ч.2 ст.364; ч.1 ст.366 КК України, які підлягають доказуванню.

Одночасно, у кримінальному провадженні не доведено, що паспорт, пенсійне посвідчення, трудова книжка та банківські картки ОСОБА_6 мають відношення до обставин кримінального провадження та які обставини кримінального провадження можливо встановити за допомогою застосування заходу забезпечення, тобто вказане майно не відповідає критерію речового доказу, визначеному ст.98 КПК України, на яке згідно ст.170 КПК України, у цьому кримінальному провадженні може бути накладений арешт.

Звертаючись до практики ЄСПЛ, а саме до позиції Суду, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України, та яка полягає в тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, слідчий суддя в оскарженій ухвалі дійшов висновку про наявність ризику знищення майна, яке вилучено під час обшуку 02 серпня 2021 року.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає необґрунтованими обставини того, що ОСОБА_6 вчинить спроби знищити належні йому речі та документи, які посвідчують його особу та надають спеціальні права.

Тобто слідчий суддя не виконав покладені на нього ч.1 ст.170 КПК України обов`язки в частині накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 .

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Враховуючи сукупність встановлених порушень слідчим суддею, апеляційний суд констатує неповноту судового розгляду та невідповідність висновків слідчого судді в оскарженій ухвалі фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п.1),2) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Відтак, застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна ОСОБА_6 , не відповідає загальним засадам кримінального процесуального законодавства та завданню кримінального провадження, тобто арешт паспорта, пенсійного посвідчення, трудової книжки та банківських карток не зберігає баланс між недоторканістю права власності та потребами досудового розслідування, які виправдовують таке втручання.

Згідно із п.2) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга власника майна знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду та підлягає задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді від 18 серпня 2021 року скасуванню в частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 , з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт, в частині майна, яке належить ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 7, 9, 16, 132, 170, 171, 173, 174, 370-372, 376, 404, 407, 409, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2021 року, якою було задоволено клопотання старшої слідчої ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене 02 серпня 2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого вказано у резолютивній частині оскарженої ухвали скасувати в частині арешту на майно, яке є власністю ОСОБА_6 .

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчої ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 в частині накладення арешту на майно, яке вилучене 02 серпня 2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить ОСОБА_6 , а саме:

-паспорт на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС в Одеській області;

-пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_2 , видане 12 жовтня 1996 року;

-трудова книжка на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_3 ;

-посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 , видане 21 червня 2002 року;

-банківська картка АТ «Південний» на ім`я ОСОБА_6 , № НОМЕР_5 ;

-банківська картка АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_6 , № НОМЕР_6 ;

-банківська картка АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_6 , № НОМЕР_7 .

Повернути власнику майна ОСОБА_6 вилучені під час обшуку та арештовані ухвалою слідчого судді від 18 серпня 2021 року:

-паспорт на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС в Одеській області;

-пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_2 , видане 12 жовтня 1996 року;

-трудова книжка на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_3 ;

-посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 , видане 21 червня 2002 року;

-банківська картка АТ «Південний» на ім`я ОСОБА_6 , № НОМЕР_5 ;

-банківська картка АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_6 , № НОМЕР_6 ;

-банківська картка АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_6 , № НОМЕР_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4