КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «ТІМСЕН» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року,
в с т а н о в и л а:
Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що в оскаржуваній постанові прокурор вказує, що всі події відчуження нерухомості, які були предметом розгляду в господарських та цивільних судах, мають ознаки господарських та цивільно-правових відносин, а відтак, в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутні склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, при цьому, жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи зазначеної постанови, у судовому засіданні _________________________________________
Справа №11-сс/824/4011/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розгляді скарги прокурором не було надано жодного документа кримінального провадження, а натомість у скарзі та додаткових письмових поясненнях ним зазначено та надано докази фіктивності правочинів, які укладалися за участі фігурантів кримінального провадження. При цьому в оскаржуваній постанові прокурор розписує п`ять проваджень у господарських справах щодо визнання правочинів недійсними за ознакою фіктивності, по двом із яких дійсно було прийнято остаточне рішення про визнання правочину недійсним за ознакою фіктивності. Проте, прокурор не дослідив обставини встановлені судами, у тому числі у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 910/4088/17, які вказують на те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, свідчать про умисел обох сторін оспорюваного правочину (і продавця, в особі колишнього керівника, і відповідача, як покупця) приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомості з власності позивача.
Звертає увагу й на той факт, що обставина укладення договору позики (іпотеки) між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 знайшла своє відображення у судових рішеннях, як аргумент фіктивності договору купівлі-продажу, однак прокурор на це не звертає уваги, і з такою позицією останнього погоджується слідчий суддя.
Натомість Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду і у іншій справі №910/9291/17 у постанові від 02 травня 2018 року також констатує факт фіктивності правочину. У двох постановах описується участь підозрюваного ОСОБА_8 у процесі виведення майна із ТОВ ІЦ «ЕНЕРГОМАШ», але і цю постанову прокурор не досліджує по суті.
Також, прокурор в оскаржуваній постанові посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі №910/7547/17, але при цьому не досліджує її зміст і суть, де суд прямо послався на справу №910/4088/17, вказавши, що не потрібно відступати від позиції, що договір є фіктивним, а єдиною підставою для відмови відповідачу ТОВ «ІЦ «ЕНЕРГОМАШ» у задоволенні позову є те, що особа, яка зловживала своїм правом власності, уклавши фіктивний договір, не має права на судовий захист і визнавати такий договір недійсним.
Враховуючи положення ст. 216 ЦК України, ТОВ «ТІМСЕН» не набуло права покупця за договором купівлі-продажу від 06 січня 2015 року, а й відповідно права продавця по договору від 23 лютого 2016 року.
Позиція прокурора (слідчого судді) про відсутність обов`язку оплачувати вартість майна через відсутність договору, кореспондується із обов`язком повернути майно за недійсним договором.
З огляду на відсутність договору (за версією прокурора), у ОСОБА_8 відсутня правова підстава для утримування майна.
Разом з тим, прокурор не врахував зміст судових рішень щодо недійсності правочинів договори фіктивні, тобто такі, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків.
Власне в цьому, у заволодінні майном шляхом укладання фіктивних договорів, і полягає злочинна участь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо виведення майна із власності потерпілого у кримінальному провадженні ТОВ ІЦ «ЕНЕРГОМАШ», тому позиція прокурора щодо безпідставності підозри ОСОБА_8 через відсутність обов`язку щодо сплати вартості майна за недійсним правочином, є протизаконною. Проте, прокурор не дослідив факт участі ОСОБА_8 у заволодінні майном: його похід до нотаріуса, підписання договорів, не здійснення оплати, оскарження судових рішень, намір в будь-який спосіб утримувати в своїй власності майно, здобуте злочинним шляхом та ще й отримати можливість, маніпулюючи безпідставно створеними документами, безоплатно залишити у своїй власності майно, здобуте у протизаконний спосіб.
Крім того, єдиним документом, який може свідчити про виконання зобов`язання ОСОБА_8 , як покупцем по договору купівлі-продажу, - це належним чином засвідчене банком платіжне доручення (проведене банком) про перерахування на розрахунковий рахунок продавця (а саме ТОВ «ТІМСЕН») грошових коштів, проте вилучені слідчим в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні виписки з банку не підтверджують факт зарахування, перерахування ОСОБА_8 коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «ТІМСЕН» за придбання майна. При цьому повідомлення від 25.03.2016 року не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції. Цей документ має характер довідки, яка за свідченням самого підозрюваного ОСОБА_9 була складена іншими людьми і підписана ним на прохання ОСОБА_11 .
Також свідчення та документи (точніше відсутність документів на підтвердження здійснення оплати ОСОБА_8 - банківських виписок, розрахункових квитанцій тощо, як у самого ОСОБА_8 , так і в матеріалах кримінальної справи, по якій в ході досудового розслідування проведено ряд дій з вилучення банківських виписок, проведення експертиз та ін.) свідчить, що ОСОБА_8 був співучасником злочину, де виконував роль номінального власника майна. До того ж саме майно перебуває і досі в іпотеці у ОСОБА_11 .
При цьому у своїх свідченнях ОСОБА_8 підтверджує, що розумів фіктивність вчинюваних ним, а в подальшому спільно з ОСОБА_11 , правочинів (укладання договорів позики та іпотеки).
Також прокурор не зазначає в оскаржуваній постанові і те, що ОСОБА_8 і в даний час оскаржує у судовому порядку договір позики та договір іпотеки, укладені ним спільно з ОСОБА_11 .
Вся ця сукупність фактів у поєднанні із судовими рішеннями про фіктивність правочинів свідчить про суперечливу позицію ОСОБА_8 щодо оплати вартості майна та дійсного, справжнього перебування у статусі покупця майна.
Таким чином, слідчим суддею не надано належну правову оцінку позиції апелянта, яка б ґрунтувалась на положеннях Цивільного кодексу України та інших нормах чинного законодавства, а також об`єктивно не досліджено ключові документи кримінального провадження щодо обставин оплати та визнання договорів фіктивними.
Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав, а у поданих запереченнях на апеляційну скаргу, висловив прохання про її розгляд у його відсутність, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення прокурора про закриття кримінального провадження.
Положеннями ч. 1 ст. 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Приписами ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України задекларовано, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
При цьому, відповідно до положень ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування є, зокрема, слідчі підрозділи: органів Національної поліції України, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державного бюро розслідувань; підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, тобто структурна одиниця правоохоронного органу, а не сам правоохоронний орган.
Отже, з урахуванням того, що, на час розгляду слідчим суддею скарги що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 37, тобто поза межами територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва, то подана скарга не підлягала розгляду слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.
Вра ОСОБА_6 на адвокатом Халабурдіним С.В. в інтересах ТОВ "ТІМСЕН" скарга на постанову про закриття кримінального провадження підлягала розгляду судом за місцем знаходження органу досудового розслідування - слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, то слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва безпідставно прийняв її до розгляду та постановив рішення про відмову у її задоволенні, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, про повернення скарги особі, яка її подала, для звернення до належного суду.
За так ОСОБА_5 апеляційна скарга адвоката Руденка А.С. в інтересах ТОВ "ТІМСЕН" підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу адвоката Руденка А.С. в інтересах ТОВ «ТІМСЕН» задовольнити частково.
Повернути адвокату Халабурдіну С.В. в інтересах ТОВ «ТІМСЕН» його скаргу на постанову прокурора про закриття кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 І.М. ОСОБА_3 алацька Г.О. Худик М.П.