Вирок
Іменем України

12.01.2022 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000260 про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Донецьк Донецької області, із середньою освітою, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, в умовах особливого періоду, 02.08.2018 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та по 19.10.2021 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України .

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.407 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, розуміючи, що допустив велику помилку, зробив із цього належні висновки, просить суд його суворо не карати та обрати покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненими умисно; те, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

Також суд враховує особу винного, який розлучений, має на утриманні чотирьох дітей, офіційно непрацевлаштований, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно наданої характеристики за місцем реєстрації зарекомендував себе позитивно, а згідно службової характеристики зарекомендував себе з позитивної сторони, до виконання своїх службових обов`язків відносився добросовісно.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції цієї норми.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, відсутність обтяжуючих обставин, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався, клопотання з цього приводу прокурором під час судового провадження заявлено не було, а відтак підстав, передбачених ст.ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1