Справа № 308/9091/21
Провадження № 11-кп/4806/417/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у відкритті провадження

20.08.2021 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ :
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 16.07.2021 між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 09.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Цим вироком ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання, затверджене угодою, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_3 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведені по справі експертизи в сумі 1973,63 грн. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят три гривні шістдесят три копійки).
Запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 113 500 грн. до набрання вироком законної сили слід залишено без змін. Визначено, що після набрання вироком законної сили застава в розмірі 113 500 грн., яка внесена ОСОБА_5 за ОСОБА_3 на рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області, підлягає поверненню ОСОБА_5 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2021, в частині заборони користування транспортним засобом марки «VW», моделі «Passat», синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Nokia 105», чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_3 , скасовано.
Речові докази по справі, а саме:
- транспортний засіб марки «VW», моделі «Passat», синього кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , повернуто в користування володільцю ОСОБА_6 ;
- мобільний телефон марки «Nokia 105», чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_3 , повернуто власнику ОСОБА_3 .
На вказаний вирок прокурор ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку та повернення кримінального провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку. Посилається на те, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2021, який набрав законної сили 30.04.2021, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 263 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців і на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. В обґрунтування підстав для скасування вироку вказує на те, що про вирок Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2021 не було відомо прокурору під час укладення угоди про визнання винуватості та відповідно суду під час її затвердження, а обвинувачений ОСОБА_3 про вказані обставини під час судового засідання не повідомив. Тому, стверджує, що зазначені обставини унеможливлюють застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України та істотно вплинули б на укладення угоди про визнання винуватості. Окрім того, зазначає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.
Дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора необхідно відмовити з таких підстав.
Так, згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Положеннями ч. 4 ст. 394 КПК України визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку, зокрема, прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Суддею-доповідачем встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, і при цьому, судом при затвердженні укладеної між прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди, останньому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням із застосуванням відповідно до положень ст. 75 КК України іспитового строку, що й узгоджено між прокурором та обвинуваченим при укладенні угоди про визнання винуватості.
Вищенаведене свідчить про те, що прокурор звернувся з апеляційною скаргою на вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , з підстав, не передбачених положеннями ч. 4 ст. 394 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Беручи до уваги те, що прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, з огляду на положення частини 4 статті 399 КПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.
Із урахуванням наведеного вище, той факт, що як зазначено прокурором в апеляційній скарзі на час укладення угоди та її затвердження не було відомо про те, що обвинувачений ОСОБА_3 був засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2021, не дає підстав для відкриття апеляційного провадження та перегляду вироку, яким затверджено угоду про визнання винуватості, так як передбачених п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України підстав не встановлено.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, за яке визнаний винним і засуджений скоїв 09.05.2020- до винесення вироку у першій справі - 30.04.2021 Ужгородським міськрайонним судом вироку, який набрав законної сили і яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців із застосуванням ст. 75 цього Кодексу з випробуванням зі звільненням від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 523/13129/17 (провадження № 51-3421км18) та ухвалі від 11 жовтня 2018 року у справі № 165/1091/19 (провадження № 51-5018ск19) висловлював свою позицію щодо можливості апеляційного оскарження вироків постановлених на підставі угод про визнання винуватості, і дійшов висновку, що посилання на порушення, які не належать до підстав оскарження вироку за угодою про визнання винуватості відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК, не доводить права на оскарження такого вироку.
Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_2 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2021 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 16.07.2021 між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 від 09.05.2021, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_2 як особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1