Справа № 301/1475/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/1004/20, за апеляційною скаргою начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 27. 08. 2020.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:
- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 02 (двох) років не вчинить нового злочину, з покладанням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.
Стягнуто з ОСОБА_8 1306,60 грн. судових витрат на залучення експерта.
Речові докази : мобільний телефон марки «Вravis 503 joy», сім карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», мобільний телефон марки «Samsung А 300 Duos», силіконовий чохол для телефона марки «Samsung», мобільний телефон марки «Еrgo F 181», мобільний телефон марки «Рhilips» моделі «Хеnium», карта пам`яті об`ємом 16 ОВ, зарядний пристрій марки «Samsung», планшет марки «ЕхрIay Active D 8.2 3 G» повернуто власникам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
05. 07. 2020 приблизно 10 год. 40 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вулиці в с. Дубрівка, біля будинку №212, Іршавського району, Закарпатської області, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою вчинення крадіжки, незаконно через відкриті ворота зайшов на територію вказаного домогосподарства, де скориставшись тим, що особи які проживають в ньому, знаходяться з іншої сторони двору, та не могли почути його рухів, через відчинені двері будинку, усвідомлюючи характер вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема факту незаконного потрапляння до житла, таємно, незаконно проник до вказаного житлового будинку, незаконно перебуваючи в ньому, не маючи права на перебування
-2-

там, де знаходиться майно, яким він бажав незаконно заволодіти, із зали будинку з спинки дивану скоїв крадіжку мобільного телефону марки «Bravis», в якому знаходилася сім картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар», на рахунку якої 0,36 коп., власником якого являється ОСОБА_9 , після чого пройшов до кімнати № 1, де із столу заволодів мобільним телефоном марки «Еrgo» чорно-червоного, із зарядним пристроєм марки «Samsung» чорного кольору, власником якого являється ОСОБА_11 , після чого пройшов до кімнати № 2, де із дивану знову незаконно заволодів мобільним телефоном марки «Samsung» білого кольору, який знаходився в силіконовому чохлі чорного кольору, мобільний телефону марки «Рhilips» моделі «Xenium» чорного кольору, в якому знаходилася карта пам`яті 16 GB, та планшет марки «Еxplay» чорного кольору, власником яких являється ОСОБА_10 , які поставив до карманів своїх штанів, але при виході з кімнати № 1, в коридорі будинку був почутий, а потім і помічений потерпілим ОСОБА_11 та незважаючи на це і розуміючи, усвідомлюючи факт того, що його протиправні дії які були розпочаті як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло (крадіжка), помічені, є відкритими та очевидні для ОСОБА_11 , продовжив їх з метою заволодіння чужим майном, не реагуючи на вимоги потерпілого припинити злочинні дії, та коли ОСОБА_11 намагався витягнути з карманів штанів викрадені речі, ОСОБА_12 з метою утримання викраденого, застосувавши фізичну силу, руками відштовхнув ОСОБА_11 від себе, внаслідок чого останній, впав на підлогу, а він вибіг з будинку, з викраденими майном, з місця злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, тим самим відкрито викрав чуже майно, спричинивши потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2140,00 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що не відповідає ст. 65 КК України. Просить вирок Іршавського районного суду від 27. 08. 2020 в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та прийняти рішення про зарахування ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 05. 07. 2020 по 27. 08. 2020. В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, в тому числі із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що вчинений ОСОБА_8 злочин відноситься до категорії тяжких, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, після невеликого проміжку часу після останнього відбування покарання вдався до вчинення нового аналогічного злочину та вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно врахував обставинами, які дають можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання - щире каяття, визнання, вини, вік, сімейний стан, стан здоров`я, відсутність судимості, не конкретизувавши їх та обмежившись загальними формулюваннями без належного підтвердження таких відомостей. Також прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_8 причетний ще до вчинення ряду інших злочинів, за якими обвинувальні акти скеровані на розгляд суду першої інстанції, що також не давало суду підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним
-3-

чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка просила вироку суду від 27. 08. 2020 відносно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з порушенням вимог ст. 349 КПК України, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч. 3 ст. 370 КПК з урахуванням ст. 94 цього Кодексу).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04. 11. 1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом,
-4-
який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 не дотримано.
За змістом ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15. 07. 2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 вказаних вимог закону не дотримався.
Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проте, зміст журналу судового засідання від 27. 08. 2020 та відтвореного апеляційним судом звукозапису цього судового засідання свідчать про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції дотримані не були, оскільки суд першої інстанції, після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, у зв`язку із повним визнанням ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, врахувавши думку тільки прокурора, прийняв рішення не досліджувати всі докази у кримінальному провадженні та продовжив розгляд даного кримінального провадження без роз`яснення ОСОБА_8 положень ч. 3 ст. 349 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно обвинувачений розуміє зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що його визнання є добровільним, та не роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

-5-

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п. п. 10, 13, 16 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.
При цьому апеляційним судом враховується висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22. 03. 2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто, законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
При викладених вище обставинах , колегія суддів вважає, що допущене місцевим судом недотримання встановленої законом процедури судового розгляду щодо обов`язку з`ясувати чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.
Вказані обставини є грубим порушенням судом першої інстанції права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення .
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд вважає, що недотримання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України в даному конкретному випадку є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 186 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду
-6-
ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо призначеного покарання. Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо особи обвинуваченого, тяжкості кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також покарання яке оскаржується із застосуванням ст. 75 КК України, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що, призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. ст. 75-76 КК України, суд не зазначив за наявності яких підстав дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та не вмотивував своє рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки, і у випадку підтвердження наведених прокурором доводів щодо призначеного покарання, доведеності встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин та кваліфікації дій, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України може бути розцінене як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу начальника Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 27. 08. 2020 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: