Провадження №1-кп/127/711/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2020 за № 0000154,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального Кодексу України (далі КК).
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження. Клопотання мотивоване тим, що кримінальне провадження направлене до суду поза межами строку досудового розслідування.
Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту, при невстановлених обставинах, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав психотропну речовину - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку в подальшому незаконно зберігав при собі без мети збуту.
В подальшому, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел, 21.08.2020 приблизно о 15.39 год., незаконно зберігаючи психотропну речовину - РVР при собі, рухаючись повз будинок № 83 по вул. Келецькій в м. Вінниці, був зупинений працівниками СКП Вишенського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області. В подальшому 21.08.2020 в ході проведення огляду місця події ОСОБА_5 самостійно видав зі своєї сумки паперовий конверт із кристалічною речовиною жовтуватого кольору.
У речовині, масою 10,8042 г, виявлено психотропну речовину - РVР (1-феніл-2- піролідин-1 -іл-пентан-1 - он). РVР (1 -феніл-2-піролідин-1 -іл-пентан-1 - он) відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонений. Маса РVР (1-феніл-2-піролі дин-1-іл-пентан-1-он) становить 7,063 г.
Загальна маса психотропної речовини - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл- пентан-1-он) становить 7,063 г, що згідно Наказу МОЗ України № 280 від 15.05.2015 «Зміни до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, та невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за №512/4733 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 року № 634)» - відноситься до великих розмірів (від 1,5 г до 15 г).
Відповідно до частини четвертої статті 110 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно з частиною другою статті 113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 219 КПК з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене, зокрема, протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Зі змісту пункту 10 частини першої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Суд також враховує ряд висновків Верховного Суду (далі ВС) щодо процесуальних наслідків недотримання процесуальних строків, зокрема, строку направлення кримінального провадження до суду. Зокрема, у постанові від 15.09.2021 (справа № 711/3111/10) ВС зауважив, що закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує у часі із зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому, як зауважив ВС, в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складений, затверджений та вручений, а й безпосередньо направлений до суду.
Згідно з наданими суду матеріалами підозра ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 309 КК, була оголошена 18.09.2020. Обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні був складений 09.10.2020. Однак, з наданих суду матеріалів випливає, що обвинувальний акт надійшов до суду 12.07.2021. Відомості, які б свідчили, що строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні був продовжений відповідно до приписів статті 294 КПК, суду не надані. Посилання прокурора на те, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не обмежує час звернення до суду з обвинувальним актом, натомість зауважує, що строк досудового розслідування зупиняється з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР, суд оцінює критично з огляду на висновок, зроблений ВС у постанові 15.09.2021 (справа № 711/3111/10), зміст якої наведений вище.
Крім того, ВС у постанові від 17.02.2021 (справа № 344/6630/17) звернув увагу на таке.

Закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень статті 290 КПК; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у статті 219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. До цього слід додати, що законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.

Отже, з наданих суду матеріалів випливає, що на час направлення обвинувального акту до суду (12.07.2021) строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, встановлений пунктом 4 частини третьої статті 219 КПК відповідно до приписів частини третьої статті 294 КПК продовжений не був, а тому згідно з приписами абзацу другого частини п`ятої статті 294 КПК поновленню не підлягає. Крім того, застереження, передбачені пунктом 10 частини першої статті 284 КПК судом не встановлені.

Суд також враховує, що застереження, передбачені частиною сьомою статті 284 КПК щодо неможливості закриття кримінального провадження судом і необхідності постановлення виправдувального вироку в судовому засіданні встановлені не були.

Крім того, у постанові від 21.04.2021 (справа № 991/6516/20) та від 26.05.2020 (справа 712/6375/18) ВС зауважив, що суд правомірно підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК закрив кримінальне провадження у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що Конвенцією про захист прав людини, і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано ряд прав людини. Зі змісту Конвенції випливає, що у кожної держави-учасниці виникають як позитивні, так і негативні зобов`язання у сфері прав людини. Не вдаючись до детального аналізу наведеного визначення, суд вважає за доцільне зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці послідовно розвиває позицію щодо поширення позитивних зобов`язань держави на всі основоположні права, закріплені конвенцією.

Позитивні зобов`язання виводяться з положень деяких статей Конвенції, що містять відповідне право (зокрема, положення щодо охорони законом права кожного на життя (стаття 2 Конвенції), щодо забезпечення умов у місцях позбавлення волі, які не можуть бути нелюдськими (стаття 3 Конвенції), щодо надання безоплатної правової допомоги та безоплатних перекладачів у контексті права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції), щодо проведення вільних виборів (стаття 3 Першого Протоколу).

Загальною юридичною підставою позитивних зобов`язань держави в межах європейської системи правозахисту виступає стаття 1 Конвенції «Зобов`язання поважати права людини», в якій прямо вказується, що держави гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією.

Отже, позитивні зобов`язання держави у сфері прав людини це обов`язки держави, які вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини. Ці засоби можуть бути юридичними, якщо на державу покладається обов`язок накласти санкції на осіб, які порушують Європейську конвенцію, або встановити юридичні правила для здійснення певного роду діяльності чи регламентації поведінки певних категорій осіб. Позитивні зобов`язання держави можуть включати й практичні засоби. Не тільки практичні, а й похідні.

Надані суду матеріали не свідчать, що стороною обвинуваченого були вжиті належні, достатні та необхідні заходи, спрямовані на позитивне зобов`язання держави щодо розкриття кримінальних правопорушень.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, надані суду матеріали справи, суд вважає, що відповідно до абзацу другого частини сьомої статті 284 КПК кримінальне провадження слід закрити.

Питання щодо речових доказів має бути вирішене відповідно до статті 100 КПК.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), згідно з якою КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

А тому, суд дійшов до переконання, що згідно з частиною другою статті 124 КПК судові витрати необхідно покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 309 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2020 за № 0000154, закрити на підставі пункту 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Речові докази, а саме кристалічну речовину, яка поміщена до спецпакету Експертної Служби МВС України та передана до камери зберігання речових доказів Вишенського відділення поліції Вінницького міського суду ГУНП у Вінницькій області згідно з квитанцією № 41, знищити.

Арешт, накладений на зазначену речовину підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2020, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1961 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят одну) гривню 40 (сорок) копійок витрат на залучення експерта.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Обвинуваченій та прокурору копія ухвали вручається негайно після її оголошення.

Суддя: