ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1774/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

представника власника майна - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу генерального директора ДП «Завод ім.В.О.Малишева» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у оборонній та військовій сфері об`єднаних сил ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000033 від 03.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 361-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 26 серпня 2021 року клопотання прокурора задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на майно, вилучене 03.08.2021 в ході обшуку за місцем перебування 85 Головного військового представництва МО України, які дислокуються на території ДП «ХКБМ ім. 0.0. Морозова», за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, яке належить ДП «Завод ім. В.О. Малишева», а саме на:

- процесор від комп`ютера під назвою user, TM «Logic Power» з пам`яттю на диску (С) 1.33 гб., вільно з 23.8 гб., диск (D) 27,6 вільно з 87,5 гб., виявлений в каб. 102, на робочому місці ОСОБА_10 який перебуває на посаді інженера першої категорії НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України;

- процесор від комп`ютера під назвою meikosof-a9ed03, TM «LG» з пам`яттю на диску (С) вільно 30,4 гб., зайнято 20,3 гб., диск (D) зайнято 11,9 гб., вільно 55,8 гб., диск (Е) зайнято 35,4 гб., вільно 32.3 гб., виявлений в каб. 102, на робочому місці ОСОБА_11 який перебуває на посаді офіцера організаційно планової групи НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України;

- процесор від комп`ютера під назвою EESKTOP-67NIERR, з пам`яттю на диску (С) вільно 103 гб., з 135 гб., диск (D) вільно 87,6 гб., з 88 гб., виявлений в каб. 112, на робочому місці ОСОБА_12 , яка перебуває на посаді помічника провідного інженера НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України;

- процесор від комп`ютера під назвою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пам`яттю на диску (С) вільно 41,4 гб., з 99,9 гб., диск (D) вільно 547 гб., з 598 гб., виявлений в каб. 112, на робочому місці ОСОБА_13 , яки перебуває на посаді старшого офіцера економічної групи НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України;

- флеш-карту з назвою ЕЛЕНА із зайнятістю на карті пам`яті 285 м.б., виявлена в каб. 112, на робочому місці ОСОБА_12 яка перебуває на посаді помічника провідного інженера 85 Головного військового представництва МО України, що належить ОСОБА_12 .

Зобов`язано слідчого за участю спеціаліста, в строк не більше 2 (двох) тижнів, зняти інформацію з процесорів від комп`ютерів та флеш-карти, які були вилучені 03.08.2021 в ході обшуку по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 03 червня 2021 року за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, після чого передати їх на відповідальне зберігання власникам вказаного майна, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Визначено місцем зберігання арештованого майна камера схову речових доказів відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області.

Генеральний директор ДП «Завод ім.В.О.Малишева» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в арешті майна.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що з матеріалів справи вбачається, що кримінальне правопорушення здійснено військовослужбовцями НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України, які дислокуються на території ДП «ХКБМ ім. О.О. Морозова». Однак, майно вилучено з території ДП «Завод імені В.О. Малишева» та власником якого є ДП «Завод імені В.О. Малишева».

Посилається на те, що відповідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права де зазначено, що нежитлова будівля літ. «А/3- 3», яка знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Плеханівська, 126, на території якої і було проведено обшук 03.08.2021, знаходиться в господарському віданні ДП «Завод імені В. О. Малишева» (завірена копія Витягу знаходиться в матеріалах справи).
Звертає увагу суду на те, що 85 Головне військове представництво МО України дислокується як на території ДП «Завод імені В.О. Малишева» за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, так і на території ДП «ХКБМ ім. О. О. Морозова» за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126.

Вказує, що 85 Головне військове представництво МО України розміщується на території ДП «ХКБМ ім. О. О. Морозова» в рамках виконання Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням №403/1/20/87 від 07.12.2020, укладеного між Міністерством оборони України та ДП «ХКБМ ім. О. О. Морозова» (обмежений доступ - таємно). Також 85 Головне військове представництво МО України розміщується на території ДП «Завод імені В.О. Малишева» та забезпечується, зокрема, необхідною оргтехнікою в рамках виконання договору №259/3719/ВП-2021 від 08.06.2021, укладеного між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та Міністерством оборони України (копія договору знаходиться в матеріалах справи).
Зазначає, що органом досудового розслідування було вилучене майно ДП «Завод імені В.О. Малишева» під час обшуку було надано Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» 85 Головному військовому представництву, яке дислокується на ДП «Завод імені В.О. Малишева», на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 №1107 «Про затвердження Положення про представництва державних замовників у сфері оборони на підприємствах, в установах і організаціях» та в рамках договору №259/3719/ВП- 2021 від 08.06.2021.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів провадження встановлено, що слідчим відділом ВСП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 від 03 червня 2021 року за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовцями НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України, які дислокуються на території ДП «ХКБМ ім. О.О. Морозова» здійснюються несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах 85 Головного військового представництва МО України, обробляючи службову інформацію (ГОСТ (ДСТУ), доповідні про стан виконання ДКР з грифом обмеження для службового користування) на комп`ютерах представництва через доступ до мережі інтернет використовуючи пересилку через електронну пошту.

03 серпня 2021 року на підстави ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року, було проведено обшук за місцем перебування НОМЕР_1 Головного військового представництва МО України, які дислокуються на території ДП «ХКБМ ім. О.О. Морозова», за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, в ході якого було виявлено та вилучено майно згідно переліку зазначеному в клопотанні.

Постановою слідчого від 03.08.2021 року вилучені вищевказані речі та майно визнані речовими доказами по кримінальному провадженню №0000033 від 03 серпня 2021 року.

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя виходив з того, що стороною обвинувачення доведена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини та стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертизи.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та після проведення певних експертних досліджень, які призначені в межах процесуальної діяльності органу досудового розслідування вилучене майно може бути повернуте власнику, в порядку, передбаченому ч.2 ст.174 КПК України.
Оцінюючи доводи клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна існувала потреба в перевірці чи має вилучене майно відношення до даного кримінального провадження, чи може вони бути доказом у кримінальному провадженні, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в його доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Враховуючи те, що вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, воно, відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

При цьому колегія суддів зазначає, що до повноважень суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Наведені підстави унеможливлюють задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування було вилучене майно, яке належить ДП «Завод імені В.О. Малишева» на вилучення якого слідчим суддею не надавався дозвіл є необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів судового провадження обшук було проведено за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, за якою саме і надавалось слідчим суддею право здійснити обшук. Крім того, як встановлено з апеляційної скарги 85 Головне військове представництво МО України розміщується на території за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 для виконання умов договорів укладених як між ДП «Завод імені В.О. Малишева» так і між ДП «ХКБМ ім. О. О. Морозова», тобто вилучені технічні пристрої можуть мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням.

Таким чином, колегія суддів зазначає про наявність на цьому етапі досудового розслідування підстав для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може зберегти на собі сліди кримінальних правопорушень та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст.98 КПК України, що згідно ч.3 ст.173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не доведено причетність ДП «Завод імені В.О. Малишева»до кримінального провадження є суб`єктивними та безпідставними, оскількислідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності щодо фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані їх представниками не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.
Судова колегія також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовий, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України. Крім того, слідчим суддею зобов`язано слідчого за участю спеціаліста, в строк не більше 2 (двох) тижнів, зняти інформацію з процесорів від комп`ютерів та флеш-карти, які були вилучені 03.08.2021 в ході обшуку, після чого передати їх на відповідальне зберігання власникам вказаного майна, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу генерального директора ДП «Завод ім.В.О.Малишева» ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: