Справа № 137/1516/20
Провадження №11-кп/801/1018/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000102 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора з доповненнями на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.06.2021, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Снігурівського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , гр. України, раніше не судимого,
-за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком 1 рік.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , заподіяну матеріальну шкоду в сумі 9 843, 95 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в сумі 69 105 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 заподіяної матеріальної шкоди відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 заподіяну моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 заподіяної матеріальної шкоди відмовлено.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 23.05.2020 року о 03:00 год. керуючи, згідно висновку експертизи № 362 від 24.06.2020 року технічно справним автомобілем марки «FORD», моделі «EXPLORER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 364 км автошляху М-12, сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», зі сторони м. Вінниця в напрямку м. Хмельницький, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки в наслідок чого не впорався з керуванням та здійснив виїзд за межі проїжджої частини у правий кювет та допустив зіткнення з деревом.
Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля «FORD», моделі «EXPLORER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Також, пасажирка вказаного автомобіля ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Крім того, пасажирка вказаного автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2021 року в частині стягнутих з ОСОБА_8 , на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 сум моральної шкоди шляхом їх зменшення, а саме: стягнути з мене, ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_9 20000,0 грн. моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_11 20000,0 грн. моральної шкоди; відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 , завданої моральноі шкоди.

На думку ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо розміру завданої потерпілим моральної шкоди та, на його думку, з нього на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягає до стягнення моральна шкода в сумі по 20000,0 грн. кожній. В свою чергу у відповідних вимогах потерпілої ОСОБА_10 слід відмовити, оскільки їй повністю компенсована завдана шкода, оскільки на користь потерпілої ОСОБА_10 він сплатив 38 920,0 грн., що повністю компенсує їй неоплачені страховою компанією витрати на лікування та моральну шкоду.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через м`якість.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї вважає, судом не було взято до уваги, що обвинувачений завдав потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень та потерпілі просили застосувати до обвинуваченого додаткове покарання, у зв`язку з чим призначено покарання, яке за своїм розміром не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком 1 рік. Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Перебіг іспитового строку рахувати з моменту оголошення вироку. Виключити з резолютивної частини вказівку про те, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту проголошення вироку. В решті вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 та зменшити суму моральної шкоди, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу частково та просив змінити вирок суду в частині початку перебігу іспитового строку, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Статтею 50 КК України передбачено, що рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, таких вимог закону судом першої інстанції було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку суду, ніким не оскаржуються, а тому він в цій частині не переглядається.
Покарання є заходом примусу та має на меті не лише кару, а і виправлення засудженого та запобігання вчиненню інших злочинів.
Виходячи із принципів і мети остаточне покарання суд призначив його ОСОБА_8 необхідне і достатнє та таким, що відповідає вимогам ст.50, 65 КК України.
При призначенні покарання суд керувався нормами статей 50, 65 КК України, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та наявності обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, в тому числі: визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини, суд призначив винному покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
Зважаючи на наведене, а також, що обвинувачений раніше був несудимий, злочин, за який він засуджений не є тяжким, що за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, враховуючи особу обвинуваченого, його щире каяття, місцевий суд вірно обрав остаточне покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі без застосування додаткового покарання, тому підстав для призначення більш суворого покарання немає.

Що стосується мотивів апеляційної скарги обвинуваченого, то слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я.
Пунктом 2 частини 2 статті 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Потерпілі перенесли протиправне посягання, та як наслідок стрес, тривалий час перебували на лікуванні і на даний час потребують додаткового лікування, а потерпіла ОСОБА_10 внаслідок отриманих травм не працює та позбавлена можливості заробляти кошти на утримання малолітньої дитини, тому суд вважає настання моральної шкоди підтвердженим.
Враховуючи ступень тяжкості злочину, та його наслідки, Суд вважає, що при вирішенні спору про відшкодування моральних збитків потерпілим суд вірно встановив характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілих, настання негативних змін у їх житті, можливість відновлення стану, який мали потерпілі до нещасного випадку, тому в цій частині сума відшкодування шкоді не підлягає зміні.
Однак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню в наступному.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, що містяться в п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, в резолютивній частині обвинувального вироку, з поміж іншого, суд ухвалює рішення про початок строку відбування покарання.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, а тому у вироку суду повинно бути зазначено початок перебігу іспитового строку, а не початок строку відбування покарання.
Отже, судом допущено порушення вимог статі 374 КПК України, що перешкодило ухвалити законний та обґрунтований вирок.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для зміни вироку суду першої інстанції у апеляційному порядку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок суду змінити.
Керуючись ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційні скарги прокурора задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22.06.2021 щодо ОСОБА_8 змінити.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про те, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту проголошення вироку.

Перебіг іспитового строку рахувати з моменту оголошення вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Даний вирок може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_13 ОСОБА_14