Подільський районний суд міста Києва
провадження № 1-кп/758/1463/21
У Х В А Л А

16 листопада 2021 року Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001787 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України
в с т а н о в и в:
29 жовтня 2021 року до Подільського районного суду міста Києва надійшло кримінальне провадження № 0001787 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду та заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України: ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Захисник ОСОБА_4 в питанні призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував, а щодо клопотання прокурора про застосування ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та просив обрати його підзахисному міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий вид запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обовязків.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав думку свого захисника. Додатково повідомив суду, що до взяття його під варту він був неофіційно працевлаштований, що надавало йому змогу утримувати свого малолітнього сина, оскільки його дружина померла в 2020 році. Наразі син перебуває з бабусею, якій 86 років і якій самостійно важко виховувати його трирічного сина.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Метою і підставою продовження строку тримання обвинуваченому під вартою є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, має бути враховано тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого тощо (ст. 178 КПК України).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26 липня 2001 року) закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення від 21 червня 1991 року).
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє зпрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність поведінку особи, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.
Таким чином, ризик можливого переховування обвинуваченого, з урахуванням суворості передбаченого покарання за інкримінуємий йому злочин, суд оцінює як високий та вважає суттєвим елементом при його оцінці.
Крім того, розгляд кримінального провадження знаходиться в суді на початковій стадії, коли ще не були допитані потерпілий та свідки, що дає підстави суду говорити про ризик можливого впливу на вказаних осіб, якщо обвинувачений не перебуватиме в умовах тимчасової ізоляції від суспільства.
Щодо ризику можливого скоєння іншого кримінального правопорушення, суд вважає такий ризик актуальним, беручи до уваги те, що після звільнення обвинуваченого за наслідками відбуття арешту, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва, пройшло менше чотирьох місяців, який обвинувачений скоїв новий злочин (згідно з обвинувальним актом).
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікацій дій обвинуваченого ОСОБА_5 , суд на виконання вимог ст. 178 КПК України враховує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, що має підвищену суспільну небезпеку, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, вважаючи, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки і запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду та впливати на потерпілого і свідків, на даній стадії кримінального судочинства в якості запобіжного заходу обвинуваченого належить утримувати під вартою. Соціальні зв`язки обвинуваченого не дають суду підстав дійти висновку про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначені судом ризики, з урахуванням їх обґрунтованості, превалюють над даними, що характеризують обвинуваченого та не виключають наявність вказаних ризиків. Суд не приймає доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на що в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
З вказаних мотивів суд приходить до висновку про доцільність продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою і відсутність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
У ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з практикою ЄСПЛ об`єктивна тяжкість пред`явлених особі обвинувачень не може бути єдиною підставою для відмови звільнення особи під заставу, а «існування і збереження серйозних вказівок на винуватість особи» само по собі не виправдовує його «тривале утримання» під вартою, хоча, безумовно має значення при визначенні обґрунтованості тримання особи під вартою (рішення у справі «Томазі проти Франціїї» та інші).
Аналізуючи вимоги чинного національного та міжнародного законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні цього питання при застосуванні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його підвищену суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу, як того вимагають положення ч. 4 ст. 182 КПК України, та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про можливість визначити обвинуваченому заставу в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Під час підготовчого засідання встановлено, що кримінальне провадження підсудне Подільському районному суду міста Києва.
Підстав для закриття провадження не встановлено.
Розгляд справи слід проводити одноособово суддею ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 314-316 КПК України,
постановив:
Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0001787 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду м. Києва на 23 листопада 2021 року об 11 годині 00 хвилин.
Клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб в державній установі Київський слідчий ізолятор до 14 січня 2022 року включно.
Визначити розмір застави у межах 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: UA1012089, отримувач ТУДСАУ в м. Києві, , банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, призначення платежу: застава за (П.І.Б., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали суду (назва суду) від (дата ухвали) по справі № , кримінальне провадження № , прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка вносить заставу, згідно квитанції від (дата на № квитанції).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого, після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду, протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого у разі внесення застави наступні обов`язки:
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-не відлучатися з місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ) без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;
-утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Подільського районного суду м. Києва, має бути наданий уповноваженій службовій особі Київського слідчого ізолятора.
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Київського слідчого ізолятора негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово суд.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з - під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.
У судове засідання викликати всіх учасників процесу.
Ухвала в частині обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6