Справа № 511/2445/16-к
Провадження № 1-кп/496/13/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої - ОСОБА_4
представника потерпілої - ОСОБА_5
законного представника ОСОБА_6
цивільного відповідача - ОСОБА_7
особи відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_3 про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
-який вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
-
В С Т А Н О В И В:

07.04.2016 року о 17:00 годині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка не досягла віку 14 років, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою особистого незаконного збагачення, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він ніким не помічений, перелізши через ворота, потрапив у подвір`я вказаного домоволодіння. Після чого, через незачинену хвіртку відкрив одне з вікон зазначеного будинку, через яке проник у приміщення цього будинку. Знаходячись в одній з кімнат, яка розташована на другому поверсі, незаконно, заволодів чужим майном - принтером сірого кольору, вартістю 2500 гривень. Після чого, ОСОБА_8 з місця події суспільно-небезпечного діяння з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_8 завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_4 на суму 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
08.04.2016 року у вечірній час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка не досягла віку 14 років, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою особистого незаконного збагачення, повторно прибув до будинку АДРЕСА_2 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він ніким не помічений, перелізши через ворота незаконно потрапив у подвір`я вказаного домоволодіння, після чого через відкрите ним раніше вікно незаконно проник у приміщення будинку, де з першого поверху викрав чавунну плиту від печі для твердого палива, вартістю 500 гривень, а з іншої з кімнат на другому поверсі викрав набір свердл з викруткою загальною вартістю 150 гривень.
Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 пройшов до приміщення гаражу, розташованого на території вищезазначеного домоволодіння, вхід в який здійснюється з середини будинку, звідки викрав чуже майно - велосипед марки «Славутич», б/в, сіро-зеленого коль-су вартістю 1000 гривень.
Після чого, ОСОБА_8 погрузив вказані плиту та набір свердл і викруткою на велосипед, та з місця події суспільно-небезпечного діяння і викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_8 завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_4 на суму 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень.
Таким чином, дії ОСОБА_8 підпадають під ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення, вчинена повторно.
По справі цивільними позивачами ОСОБА_10 та ОСОБА_4 подано цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 53361 грн.; з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 100000 грн.; з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 150000 грн., майнової шкоди, пов`язаної з її лікуванням у розмірі 9369,54 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 60250 грн.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив відмовити у застосуванні примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, у зв`язку із досягненням ОСОБА_8 , на момент розгляду клопотання, повноліття. Цивільний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
ОСОБА_8 у судовому засіданні свою провину у вчинені вказаного суспільно-небезпечного діяння визнав. Цивільний позов потерпілої визнав частково на суму 4150 грн. як це встановлено в клопотанні прокурора. В решті цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу не визнав.
Захисник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_8 на цей час вже є повнолітнім та до нього не можна застосувати примусові заходи виховного характеру, а цивільний позов повинен вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні на задоволенні клопотання прокурора наполягала. При цьому пояснила, що їй завдані збитки у більшому розмірі ніж встановлено в клопотанні прокурора. Наполягала на задоволенні свого цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 150000 грн., майнову шкоду пов`язану із лікуванням у розмірі 9369 грн. 54 коп., витрат и на правову допомогу у розмірі 60250 грн.
Представник потерпілої ОСОБА_4 та цивільного позивача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 досяг повноліття. Разом з цим, просив суд задовольни позов ОСОБА_10 та ОСОБА_4 у повному обсязі.
Законний представник ОСОБА_6 та цивільний відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні цивільний позов не визнала та просила суд відмовити в ньому.
Крім цього, вчинення суспільно - небезпечного діяння ОСОБА_8 підтверджується наступними доказами:
-витягом з кримінального провадження №0001159 внесеним до ЄРДР 13.09.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до якого встановлено, що викрадення майна з будинку АДРЕСА_2 може бути причетний ОСОБА_8 , який на момент скоєння злочину не досяґ віку з якого настає кримінальна відповідальність (т. 2 а.с. 25);
-заявою ОСОБА_4 від 05.05.2016 року в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка в денний час 04.05.2016 року шляхом пошкодження вхідних дверей проникла до її будинку в АДРЕСА_2 та скоїла крадіжку та побила меблі, вікна, вхідні двері. Викрала велосипед вартістю 1000 грн., чавунну плиту вартістю 800 грн., радіатори чавунні. Всього на 3000 грн. (т. 2 а.с. 26);
-протоколом огляду місця події від 05.05.2016 року відповідно до якого оглядом місця події є житловий будинок в АДРЕСА_2 , в якому відсутня чавунна плита, розбиті вікна, в гаражі відсутній велосипед, відсутні чавунні радіатори на 14 ребер (т. 2 а.с. 27-35);
-протоколом добровільної видачі предмету від 06.05.2016 року відповідно до якого ОСОБА_11 добровільно видав велосипед марки «Славутич», який придбав у ОСОБА_8 в обмін на 2 вудочки (т. 2 а.с. 36);
-протоколом огляду предмету від 06.05.2016 року яким було оглянуто велосипед марки «Славутич» з зеленою рамою з сірими вставками (т. 2 а.с. 39, 40);
-протоколом добровільної видачі предмету від 06.05.2016 року відповідно до якого ОСОБА_8 в присутності бабусі ОСОБА_12 добровільно видав дві вудочки, набір викруток та свердла металеві (т. 2 а.с. 41);
-протоколом огляду предметів від 06.05.2016 року вудочки спінінгу з котушкою, вудочки типу спінінг з котушкою, набору свердел (т. 2 а.с. 42-45);
-розпискою ОСОБА_4 про отримання нею від слідчого плити газової на дві комфорки, набору свердел, набору гачків, молотку, велосипеду «Славутич» (т. 2 а.с. 47);
-довідками про вартість свердел, чавунної плити, принтеру (т. 2 а.с. 49-51).
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього кодексу.
Частина 2 статті 105 КК України передбачає застосування примусових заходів виховного характеру саме до неповнолітнього.
Згідно зі ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує питання чи слід застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
Виходячи зі змісту ст. ст. 97, 105 КК України, ст. ст. 498, 501 КПК України, примусовий захід виховного характеру є специфічним заходом, який застосовується лише до неповнолітнього. Тобто примусові заходи виховного характеру, передбачені законом України про кримінальну відповідальність, застосовуються не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, і якщо під час постановлення ухвали щодо застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.
Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 12 квітня 2018 року у справі № 198/8/17, провадження № 51-609 км 17.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Судом встановлено провину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що не заперечується самим ОСОБА_8 , проте, оскільки, на момент розгляду клопотання судом ОСОБА_8 досяг повноліття, що в свою чергу виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
Щодо цивільного позову, який був заявлений в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_10 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:
1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;
2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;
3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
Отже, зі змісту ст. 501 КПК вбачається, що цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує, а його має бути розглянуто у порядку цивільного судочинства.
Вказана правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2018 року, постановленій у справі № 390/1488/17.
З урахуванням того, що застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 не застосовано на нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Отже, цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної, моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, а також витрат на правову допомогу, слід залишити без розгляду.
Залишаючи позов без розгляду по даній справі, суд вважає за необхідне роз`яснити, що залишення цивільного позову без розгляду у кримінальному проваджені не позбавляє можливості особи звернутися до суду за захистом свого права в порядку цивільного судочинства.
Питання про долю речових доказів у даному провадженні слід вирішити відповідно до приписів ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 124, 128, 129, 369, 370, 371, 372, 498, 500, 501 КПК України, ст. ст. 97, 105 КК України, ст. 1178 ЦК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У застосуванні примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відмовити у зв`язку із досягненням ОСОБА_8 на час постановлення ухвали повноліття.
Речові докази по справі: плитку газову на дві комфорки, велосипед «Славутич», 7 наборів гачків для риболовлі, набір свердел, поплавки 7 штук, молоток повернути потерпілій ОСОБА_4 .
Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення може до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя: ОСОБА_1