Справа № 740/3415/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/799/21
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2021 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 14 липня 1994 року за ч. 1 ст. 215-3 КК України (в ред.1960 року) до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

- вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 22 жовтня 1996 року за ч. 1 ст. 215-3, ч. 2 ст. 140 КК України (в ред.1960 року) до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

- вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 1998 року за ч. 2 ст. 140, ст.ст. 208, 42, 43 КК України (в ред.1960 року) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2006 року за ч. 5 ст. 185, ст.ст. 304, 70 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залученням експертів у розмірі 514 грн. 86 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи, доведеність вини, фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, просить призначити йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відмова суду першої інстанції у звільненні його з випробуванням, з підстав наявності у нього судимостей, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, оскільки його попередні судимості вже погашені. Крім того, обвинувачений зазначає, що він протягом 4 років працює на одному місці, відшкодував потерпілому моральну шкоду і останній не має до нього претензій і просить не позбавляти його волі. ОСОБА_7 вважає, що при ухваленні вироку не було враховано його стан здоров`я, а саме ряд тяжких хвороб. Також зазначає, що він має матір похилого віку, яка також має тяжкий стан здоров`я.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Ніжинської окружної прокуратури просить залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Суд першої інстанції встановив, що 08 березня 2021 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку № 32 по вул. Набережна-Вороб?ївська в м. Ніжині Чернігівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через відчинене вікно автомобіля марки ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився біля вищевказаного подвір?я, таємно, повторно викрав належний ОСОБА_8 мобільний телефон Meizu M5s M612Н, вартістю 1438, 89 грн., після чого отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, зник з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 1438,89 грн.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який формально позитивно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, висновок досудової доповіді, складеної уповноваженим органом з питань пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як високий, ризик небезпеки для суспільства як середній, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі неможливе. Взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту в розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Апеляційні доводи сторони про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм ст. 75 КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.75 КК України, а тому, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного ОСОБА_7 покарання і не знаходить підстав для звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про погашення його попередніх судимостей колегія суддів не може визнати обґрунтованим враховуючи наступне.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання; якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюється окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

З огляду на наведене, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше засуджувався, в тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину і скоював нові злочини, перебіг строку погашення судимості переривався. Тобто, на час вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 наявна попередня судимість, яка погашена не була.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4