ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/770/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 635/3160/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

встановила:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з заявою про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути матеріали справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповністю досліджено матеріали особової справи та не враховано, що він в силу статті 89 КК України раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 06.10.2016, яким він засуджений за частиною 2 статті 121 КК України до семи років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.02.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06.10.2016 щодо нього без змін.

На підставі частини 5 статті 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 19.06.2016 по 09.02.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі. Початок строку 19.06.2016, кінець строку 29.10.2022..

За змістом частин 1, 3 статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в пунктах 2, 17 Пленуму Верховного Суду України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

За змістом роз`яснень, що містяться в абзаці 1 пункту 13 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким дослідженню та врахуванню підлягає поведінка засудженого та процес його виправлення протягом всього періоду відбування покарання.

Отже, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким підлягають ті засуджені, які протягом всього або значного періоду доводили, що вони стали на шлях виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19.06.2016. під час тримання в «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 04.03.2017 по 03.04.2019 відбував покарання в державній установі «Кременчуцька виправна колонія (№ 69)», характеризується позитивно, за що був заохочений 4 рази, стягнень не мав.

З 04.04.2019 відбуває строк покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався два рази.

До промислової зони установи не працевлаштований з власних міркувань.

Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, ініціативи не проявляє.

Участі у суспільному житті відділення не приймає.

Не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 КВК України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «професія», до реалізації програми ставиться без зацікавленості.

Соціально-корисні зв`язки досить слабкі.

Питання про можливе застосування статей 100, 101 КВК України за відбуттям 1/3 частини призначеного покарання було розглянуто комісією установи 02.05.2019, вирішено відмовити в застосуванні даних статей як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно зі статтею 82 КК України за відбуттям 2/3 частин призначеного покарання, було розглянуто комісією установи 02.05.2019, вирішено відмовити у застосування даної статті як особі, яка не стає на шлях виправлення.

У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за час відбування покарання поведінка засудженого, ставлення засудженого до праці не доводять в повній мірі його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 норм статті 82 КК України.

Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, та не спростовуються доводами апеляційної скарги засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм статті 82КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: