Дата документу 01.11.2021
Справа № 334/4691/21
Провадження № 1-кп/334/759/21
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу
01 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу та клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу
обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,

встановив:

Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/759/21 за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує існуванням ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків. Обвинувачений раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим може ухилитись від суду. Свідками у кримінальному провадженні є сусіди обвинуваченого та його мати, у зв`язку з чим він може незаконно впливати на них.

Захисник адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив та заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт. Зазначив, що клопотання подане прокурором з порушенням норм КПК, а саме клопотання не було вручене стороні захисту за три години до судового засідання. Також, текст клопотання є ідентичним клопотанню. на підставі якого обвинуваченому був продовжений судом запобіжний захід 09.09.2021. Крім цього, він має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає разом зі своєю матір`ю за зареєстрованим місцем його проживання, а також зі співмешканкою. Обвинувачений також має поганий стан здоров`я та в умовах попереднього ув`язнення не має можливості пройти курс лікування. Він також не може впливати на свідків.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Пояснив, що ризики, зазначені прокурором не існують. Він самостійно з`явився до слідчого на виклик для обрання запобіжного заходу. До нього не застосовувалось затримання в порядку статті 208 КПК. Має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає з матір`ю, а також співмешканкою. Також він не має можливості впливати на свідків. Крім цього, перебуваючи під вартою він не може надати докази своєї хвороби.

Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думку обвинуваченого, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою від 09.09.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжений запобіжні захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 07.11.2021. Підставами продовження запобіжних заходів стала наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК, який відповідно до статті 12 КК є тяжким злочином, і за який передбачене покарання до десяти років позбавлення волі, раніше судимий за вчинення умисного злочину. Вказані обставини дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відсутні достатні стримуючі фактори, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК.

У кримінальному провадженні вже допитані всі свідки обвинувачення, а отже ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК, на час розгляду клопотання перестав існувати, а отже прокурором не доведено існування вказаного ризику.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист життя та здоров`я людини.

Також суд враховує вимоги частини третьої статті 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоєв проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існує ризик того, що він перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Враховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити.

Суд відхиляє аргументи захисника про порушення прокурором порядку подання клопотання про продовження запобіжного заходу, оскільки вказане клопотання не було надане обвинуваченому за три години до початку його розгляду. Правова норма про надання обвинуваченому клопотання за три години до початку його розгляду застосовується лише до клопотання про обрання запобіжного заходу (частина друга статті 184 КПК). Порядок продовження строку тримання під вартою передбачений статтею 199 КПК, яка не містить норми про вручення клопотання обвинуваченому за три години до початку його розгляду.

Крім цього, суд відхиляє аргументи сторони захисту про те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, оскільки вказана обставина не зазначалась прокурором при обґрунтуванні вказаних ними ризиків. Також, відхиляються аргументи про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки доказів такого стану на час розгляду клопотання суду не надано.

Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:
клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Термін дії ухвали закінчується 30 грудня 2021 року о 13.00 годині.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повна ухвала складена 01 листопада 2021 року.
Суддя: