Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1121/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №282/1121/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду від 22.05.2018 за ч.1 ст.185 КК України та призначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обраховано з часу його затримання з метою звернення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Житомирського НДЕКЦ витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 205 грн.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 08.06.2018 близько 22 години, ОСОБА_9 прямував з міста Вінниця до села Северини, Старокостянтинівського району, Хмельницької області. Проїжджаючи повз місто Хмільник, Хмільницького району, Вінницької області зупинився, на вимогу пішохода ОСОБА_8 , який виявив бажання, щоб ОСОБА_9 підвіз його до села Березівка, Любарського району, Житомирської області.
В подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи у салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні, розуміючи протиправність своїх дій, з метою таємного викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись неуважністю ОСОБА_9 , з належного йому легкового автомобіля, здійснив крадіжку мобільного телефону марки «NokiaXpressMusic» моделі 5130с-2 разом із батареєю «Nокіа ВL-4С, 860 mАh, 3/7V, 3.2 Wh» загальною вартістю 205 грн. 83 коп., та з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_1 , яка для потерпілого ОСОБА_9 не представляє матеріальної цінності, який знаходився між передніми сидіннями автомобіля, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 205 грн. 83 коп.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій свого підзахисного, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного остаточного покарання, яке формально й узгоджується з вимогами ст.71 КК України, однак за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Посилаючись на це, просить призначити ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.
В обґрунтування наводить те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його критичне ставлення до вчиненого, вкрай незначну вартість викраденого майна (яка ледве перевищує мінімальну суму крадіжки, за вчинення якої настає кримінальна відповідальність), позицію потерпілого, який не має до обвинуваченого жодних претензій та не наполягав на суворому покаранні, повернення потерпілому викраденого майна, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та давало суду право призначити обвинуваченому остаточне покарання в меншому розмірі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора відносно апеляційних доводів захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляційної скарги і ніким з можливих учасників процесу також не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом. Провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 КПК України.
При цьому, санкція ч.2 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання арешт на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до норм ст.12 КК України, є нетяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисне корисливе правопорушення під час іспитового строку призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2018 (т.1 а.п.43-46), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.2 а.п.46), не працює, не має сім`ї та осіб на утриманні, з відповідним врахуванням думки потерпілого щодо міри покарання.
Належно враховано судом першої інстанції і інформацію досудової доповіді відносно ОСОБА_8 , згідно з якої ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризики небезпеки для суспільства оцінюється, як середні (т.1 а.п.183-184).
В свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Захисником не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.
Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, у тому числі, й встановлену схильність останнього до вчинення повторних кримінальних правопорушень та ступінь його суспільної небезпечності, ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.
На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України, в подальшому, із застосуванням ст.71 КК України, з частковим приєднанням невідбутого покарання за вироком Вінницького міського суду від 22.05.2018 за ч.1 ст.185 КК України, з призначення остаточного покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість (ст.414 КПК України) відсутні.
Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 , без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :