Справа № 214/7329/21
1-кп/214/840/21
У Х В А Л А
Іменем України

09 вересня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000733, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.07.2021 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення, відсутність у нього тісних соціальних зв`язків які зашкодять йому залишити місце мешкання та територію країни, а також те, що обвинувачений після вчинення злочину, будь-яку допомогу останньому не надав, а навпаки приховав ознаки вчиненого ним злочину (знаряддя злочину - ніж викинув через балкон та намагався його приховати), до правоохоронних органів з заявою про вчинений ним злочин не звернувся, що свідчить, проте що останній зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків. ОСОБА_4 вчинив тяжкий умисний насильницький злочин проти життя та здоров`я людини, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_6 є реальні підстави вважати, що останній, залишаючись на свободі, матиме змогу незаконно впливати на потерпілого, свідків та очевидців у даному кримінальному провадженні, які до теперішнього часу, ще не допитані в суді. Обвинувачений ОСОБА_4 , офіційного місця працевлаштування, відсутність законного джерела прибутку та коштів на існування не має, на утримані малолітніх дітей та будь-яких інших осіб немає, веде аморальний спосіб життя систематично вживає алкогольні напої та наркотичні засоби, також вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, проти раніше знайомої йому особи (товариша), на очах у свідка своєї співмешканки ОСОБА_7 , що свідчить про холоднокровність та зухвалість особи обвинуваченого, тому є реальні підстави вважати, що ОСОБА_4 , залишаючись на свободі, матиме змогу вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не заперечував.

Захисник ОСОБА_5 , просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не має належних і достатніх засобів для існування. Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.

Крім того, обвинуваченого ОСОБА_4 було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження, в тому числі доказами, здобутими в ході досудового розслідування, показами свідків. Таким чином, ОСОБА_4 може впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Зазначене вище дає підстави вважати, що останній знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який, згідно з ст.12 КК України, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 , не наведено жодних обставин, які свідчили б про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважає недоцільним зміну обраного щодо нього запобіжного заходу на домашній арешт, як на цьому наполягали обвинувачений та його захисник.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 листопада 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 09.09.2021 року.

Суддя ОСОБА_1