Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 жовтня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000506 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Мирне Горохівського району Волинської області, громадянки України, із повною загальною середньою освітою, несудимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року ОСОБА_9 , визнано винною та засуджено за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 3650,16 грн.

Цим вирокм ОСОБА_9 визнана винною у тому, що вона 28 грудня 2017 року, в період з 16 години 20 хвилин по 21 годину 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи матір`ю новонародженої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно, неодноразово наносила дитині удари руками та невстановленим предметом по голові, обличчю та тілу.
Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_6 її новонароджену дочку ОСОБА_10 29 грудня 2017 року було госпіталізовано в реанімаційне відділення Волинського обласного дитячого територіального медичного об`єднання з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, лінійний перлом правої тім`яної кісти, забійні гематоми обличчя, волосяної частини голови, закрита травма живота, посттравматична під капсульна гематома печінки.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №06 від 24 січня 2018 року, у ОСОБА_10 при поступленні у лікарню виявлено синці та садна обличчя, гематома м`яких тканин голови справа, перелом кісток склепіння черепа справа, субкапсульний розрив печінки. За ступенем тяжкості виявлені ушкодження у вигляді синців, саден, під капсульної гематоми печінки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді зламу кісток склепіння черепа, яка супроводжувалася забоєм головного мозку, за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент їх заподіяння.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить суд вказаний вирок змінити, призначивши їй покарання із застосуванням ст.ст.69, 75, 76 КК.
Обґрунтовує свої вимоги апелянт тим, що місцевий суд не врахував сукупність позитивних змін у її житті, у неї змінилось ставлення до вчиненого злочину, вона стала віруючою в Бога людиною, має постійну роботу, не вживає алкогольні напої, підтримує спілкування зі своїми дітьми, претензій потерпілі до неї не мають.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить залишити вирок без змін, а апеляційні вимоги обвинуваченої без задоволення.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , було задоволено, даний вирок змінено із звільненням на підставі ст.79 КК ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.
Не погодившись з цим судовим рішенням, прокурор подав касаційну скаргу, яку постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року було задоволено, ухвала Волинського апеляційного суду скасована та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2020 року було задоволено подання в.о. голови Волинського апеляційного суду та матеріали даного кримінального провадження направлені для розгляду до Рівненського апеляційного суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задоволено частково, вказаний вирок змінено.
Ухвалено ОСОБА_6 вважати засудженою за ч.1 ст.121 КК на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.
Прокурором було подано касаційну скаргу на дану ухвалу, яка постановою Верховного Суду від 12 травня 2021 року задоволено, ухвала Рівненського апеляційного суду скасована та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, думку потерпілого ОСОБА_5 , який також підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, згідно припису ч.2 ст.439 КПК, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи цей вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Так, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину стосовно малолітньої особи. Крім того, суд взяв до уваги дані про особу винної, зокрема те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, проте страждає алкогольною залежністю, позбавлена батьківських прав стосовно своїх дітей.
При цьому, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, обставинам його вчинення, характеру та обсягу протиправних дій обвинуваченої, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово нанесла своїй трьохмісячній дочці удари руками та невстановленим предметом по голові, обличчю і тілу та після скоєного втекла з дому, залишивши свою дитину. Вказане свідчить про її стійку антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду про можливість перевиховання обвинуваченої ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання їй мінімальної міри покарання, передбаченої ч.1 ст.121 КК.
Так, стаття 75 КК встановлює, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте перевірені колегією суддів матеріали цього кримінального провадження не дають достатніх підстав для беззаперечного висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів без ізоляції та поміщення її на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Також колегія суддів вважає, що встановлених обставин недостатньо для застосування щодо обвинуваченої положень ст.69 КК України, згідно якої, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.Водночас відсутні підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, передбачені ст.75 КК.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги надану стороною захисту копію ухвали Горохівського районного суду Волинської області від 19.02.2021, якою звільнено ОСОБА_6 від призначеного їй оскаржуваним вироком покарання, зміненим ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24.09.2020, після закінчення іспитового строку, оскільки вказане рішення місцевого суду є передчасним - на час його постановлення вказана ухвала Рівненського апеляційного суду оскаржувалась у касаційному порядку та постановою Верховного Суду 12.05.2021 була скасована.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вироку місцевого суду є законний, обґрунтований та вмотивований, ухвалений дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та пом`якшення призначеного обвинувачений покарання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Горохівського районного суду Волинської області від 10 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3