Провадження № 11-кп/4820/567/21
Справа № 676/2548/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : запобіжний захід Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора, та строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб по 08 серпня 2021 року, включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Отже, обвинувачений може ухилитись від органів досудового розслідування і суду, оскільки проживає за межами Хмельницької області, а зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, також існує ризик незаконного впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, так як обвинуваченому відомо фактичне місце їх проживання, а тому уважав за доцільне строк тримання під вартою продовжити без права внесення застави.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та звільнити його з-під варти із зали суду. Звертає увагу, що судом першої інстанції допущено порушення кримінального процесуального закону, зокрема п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки судове засідання було здійснено у його відсутність. Крім того, строк дії ухвали суду від 21.04.2021 року про продовження запобіжного заходу щодо нього у вигляді тримання під вартою закінчився 19.06.2021 року о 24 год., про існування оскаржуваної ухвали йому стало відомо лише 22.06.2021 року. Вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до незаконного утримування його під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення, в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З матеріалів виділеного провадження слідує, що ОСОБА_7 обвинувачується в незаконному придбанні, та носінні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України
У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, в повній мірі, дотримався цих вимог закону.
Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як убачається з матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України, а відтак доводи апелянта щодо ідентичності попередньо - поданому клопотанню про продовження строку тримання під вартою, не заслуговують на увагу.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , що свідчить про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема: може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, так як зареєстрований поза межами Хмельницької області в м. Черкаси, зважаючи на покарання, яке йому загрожує, у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, також існує ризик незаконного впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, так йому відоме фактичне місце їх проживання, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Ураховуючи тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, яке ставиться йому у вину, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну його процесуальну поведінку та належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний обвинувачений ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що за своїм характером становить особливу суспільну небезпеку, а відтак відсутні підстави для зміни йому запобіжного заходу на інший, більш м`який.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, покарання, яке очікує особу, в разі доведення винуватості, давали підстави для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, на те, що судом першої інстанції допущено порушення кримінального процесуального закону, зокрема п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки судове засідання було здійснено у його відсутність, не заслуговують на увагу, так як спростовуються матеріалами провадження, зокрема журналом судового засідання, з якого убачається, що 10.06.2021 року відбулось судове засідання Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області (а.с.56-59) під час якого розглядалось клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку досудового розслідування. В судовому засіданні був присутній ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 .

Щодо тверджень апеляційної скарги, що строк дії ухвали суду від 21.04.2021 року про продовження запобіжного заходу щодо нього у вигляді тримання під вартою закінчився 19.06.2021 року о 24 год., то вони не є слушними і спростовуються відомостями, викладеними в оскаржуваній ухвалі. Несвоєчасне отримання ОСОБА_7 ухвали суду від 10.06.2021 року не свідчить про припинення строку дії запобіжного заходу під час продовження якого він був присутній в судовому засіданні.
Згідно ч. 3 п. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4