Провадження № 1-кп/761/607/2021
У Х В А Л А
Іменем України

10 листопада 2021 року
Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008215 від 15 липня 2016 року),-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане кримінальне провадження.
В межах даного кримінального провадження до суду надійшло клопотання ОСОБА_7 , про скасування арешту накладеного на автомобіль Mitsubishi Pagero Wagon, номер кузову НОМЕР_1 .
Захисник та обвинувачений не заперечили проти задоволення клопотання.
Прокурор просив суд відмовити в задоволенні клопотання.
Представник потерпілого підтримав думку прокурора.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2017 року, по справі № 757/46664/17-к було накладено арешт на майно належне ОСОБА_3 , а саме: автомобіль Mitsubishi Pagero Wagon д.н. НОМЕР_2 , житловий будинок загальною площею 157,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку 4 за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку 9 за адресою: м. Севастополь, вул. Бєгова 2.
Арешт на вищевказане майно був накладений з метою забезпечення цивільного позову.
Як зазначає, ОСОБА_7 вказаний транспортний засіб він придбав у ОСОБА_3 29.08.2017 року згідно договору купівлі-продажу № 6544/2017/599603.
Однак станом на 29.08.2017 року на вказаний транспортний засіб було накладено арешт, а відтак діяла заборона відчуження такого майна.
Тобто ОСОБА_3 станом на 29.08.2017 року не мав права продавати автомобіль Mitsubishi Pagero Wagon д.н. НОМЕР_2 .
Крім того, санкція статті яка інкримінується обвинуваченому передбачає, серед іншого конфіскацію майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Доводи ОСОБА_7 , що арешт накладено необгрунтовано та відпала необхідність в його накладенні, не знайшли свого підтвердження в доводах клопотання та не були встановлені в судовому засіданні.
Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, стадію судового розгляду, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.
Також судом не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 350, 372, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні копотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0008215 від 15 липня 2016 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1