Справа № 341/2192/19
Провадження № 11-кп/4808/225/21
Категорія ч. 3 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000510 за апеляційними скаргами заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медуха, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не був судимий, не працює, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому основне покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з часу затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання.
Строк затримання ОСОБА_7 та тримання під вартою з 04 вересня 2019 року о 09 вересня 2019 року вирішено зарахувати в строк відбування покарання з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» 12860,63 грн на відшкодування витрат на лікування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підлягають зарахуванню до відповідного бюджету.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 3925,25 грн.

Скасовано арешт напівпричепа KRONE, реєстраційний номер АТ3821ХР, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року та змінений ухвалою слідчого судді цього суду від 21 жовтня 2019 року, і повернуто його ОСОБА_10 .

Скасовано арешт автомобіля Mercedes-Benz VITO 115 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року, та повернуто його ОСОБА_11

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що призначаючи покарання ОСОБА_14 із застосуванням ст. 69 КК України, суд взагалі не вказав, які саме обставини справи та дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України. Вказує, що ст. 69 КК України судом застосована безпідставно, оскільки тяжкість злочину визначається характером та ступенем його суспільної небезпеки і формується з об`єктивних та суб`єктивних елементів його складу. Чим найнебезпечніший для суспільства є вчинений злочин, тим вужча повинна бути сфера застосування ст. 69 КК України. Тому, призначаючи покарання, суд повинен був, в першу чергу, врахувати те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до летальних наслідків у виді загибелі двох потерпілих та заподіяння третьому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, чим проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеки інших людей. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, а також те, що призначення покарання, нижче найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання, може негативно вплинути на сприйняття суспільством необхідності суворо дотримувати Правил дорожнього руху та не слугуватиме запобіганню вчиненню нових злочинів іншими водіями.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обґрунтовує вимоги тим, що вважає вирок незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що судом фактично не враховано обставини, які пом`якшують покарання, характеристику його особи, внаслідок чого невірно зроблено висновок про призначення йому покарання. На його думку, покарання є занадто суворим та не буде сприяти виконанню завдань, визначених кримінальним законом, щодо його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Посилається на те, що у вироку зазначено обставини, які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що в минулому він до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Зазначено, що суд врахував характер злочину, який вчинено з необережності та ступінь тяжкості злочину, який є тяжким. Крім того, суд врахував, що ним частково відшкодовано шкоду потерпілим. Проте, вважає, що належна оцінка вказаним обставинам судом не зроблена, висновки суду не в повній мірі відповідають всім обставинам, деякі з них, які позитивно його характеризують судом взагалі не взяті до уваги. Пояснює, що він дійсно щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих. Зауважує, що твердження суду про те, що ним частково відшкодовано збитки потерпілим, не відповідає дійсності. Стверджує, що потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ним матеріальні та моральні збитки було повністю відшкодовано практично відразу після події, яка відбулася, а потерпілій ОСОБА_9 - після завершення її лікування, про що свідчать їхні заяви та пояснення про відсутність претензій до нього. Вказує, що він розуміє, що втрата близької людини є найбільшою трагедією, тому в подальшому буде допомагати сім`ям загиблих. Наголошує на неврахуванні судом першої інстанції при призначенні покарання таких пом`якшуючих обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданих збитків потерпілим, а також їхньої позиції про призначення йому покарання (жоден не просив покарати його суворо), неврахуванні ступеня тяжкості вчиненого злочину, неврахуванні в повній мірі даних щодо нього та висновку органу пробації в досудовій доповіді. Звертає увагу, що суд у вироку не вирішив долю застави, внесену ОСОБА_17 в суді 153680 грн, яку необхідно повернути заставодавцю.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб - ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , а також спричинило ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

04 вересня 2019 року приблизно о 5.55 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz VITO 115 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебували пасажири: ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , рухався по дорозі Мукачево - Львів у напрямку м. Мукачево між с. Задністрянське та м. Галичем Івано-Франківської області.

Наближаючись до освітленого вуличними ліхтарями зачиненого залізничного переїзду із шлагбаумом, про що був завчасно проінформований дорожніми знаками 1.31.2, 1.31.3 «Наближення до залізничного переїзду» та 1.27 «Залізничний переїзд із шлагбаумом», ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити на своїй смузі руху перешкоду для руху у вигляді напівпричепа KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з`єднаного з автомобілем DAF, реєстраційний номер НОМЕР_3 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд на цю перешкоду, чим порушив п. п. 1.10, 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозково-лицевої травми з переломами кісток склепіння, основи та лицевого черепа, крововиливами над та під мозкові оболонки, саднами, синцями, та ранами в ділянках голови, яка ускладнилась набряком та стисненням речовини головного мозку, від яких настала його смерть. Пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозково-лицевої травми з крововиливами в м`які тканини голови, під оболонки та в речовину головного мозку, переломом кісток основи, склепіння та лицевого черепа, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку, від яких 04 вересня 2019 року настала його смерть в ОКЛ м. Івано-Франківська. Пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозково-лицевої травми з переломами латеральної та нижньої стінок правої орбіти зі зміщенням кісткових фрагментів, нижньої латеральної стінки верхньощелепної пазухи, виличної кістки та дуги, клиновидної кістки справа, верхньої латеральної стінки клиновидної пазухи, клиновидної кістки справа, комірок решітчастої кістки на верхніх рівнях, носової перетинки та носової кістки зліва (що викликало необхідність проведення операції вправлення виличної кістки дуги справа гачком Лімберга), струсом головного мозку, раною в ділянці голови, синцем та саднами в ділянках голови, яка ускладнилась гемосинусом, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційних скарг за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заяву, де повідомила, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має та у подальшому мати не буде, всі збитки їй відшкодовані в повному обсязі. Участь у апеляційному розгляді брати не буде. Підтримує апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , просить суворо його не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_15 подала заяву аналогічного змісту.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_13 просили вирок суду першої інстанції змінити, призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор зазначив, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та призначити ОСОБА_7 основне покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Сторони оскаржують вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання , тому суду апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України було належним чином враховано обставини, зазначені прокурором та стороною захисту.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував характер злочину, який вчинено з необережності, та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу ОСОБА_7 , який, зокрема, є особою молодого віку, одружений, має малолітню дитину, не був судимий, характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.
При цьому, суд першої інстанції врахував те, що згідно з досудовою доповіддю, складеною 21 січня 2021 року Галицьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк не становить високу небезпеку для суспільства та окремих осіб.
Саме наведені обставини суд першої інстанції визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що висновки суду про часткове відшкодування ним збитків потерпілим, не відповідають дійсності.
Як вбачається зі змісту вироку, в основу таких висновків суду першої інстанції покладено пояснення потерпілих. В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що батько та дружина ОСОБА_7 частково відшкодували завдані їй збитки, матеріальних претензій до нього немає, а потерпіла ОСОБА_15 , що завдані їй збитки частково відшкодовано ОСОБА_7 , а частково - страховою компанією.
Суд апеляційної інстанції враховує пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , викладені в заявах до апеляційного суду про те, що вони претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не мають, всі збитки їм відшкодовані в повному обсязі.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що фактично мали місце одні й ті ж відшкодування, однак їм було надано різну оцінку як потерпілими, так і судом першої інстанції.
На думку суду апеляційної інстанції, з огляду на наведене, враховуючи думку учасників судового провадження, дані про особу винного, який критично ставиться до вчиненого, а також наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, - чотири роки.

При цьому, під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для висновку про можливість призначення ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України ще більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції вважає, що враховуючи ступінь тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки у виді загибелі двох осіб та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень третій особі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, думки потерпілого, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Саме таке покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та є справедливим.

Призначення покарання із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, як просить обвинувачений ОСОБА_7 , не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

За таких обставин, наведене є підставою для відмови в задоволенні як апеляційної скарги сторони захисту, так і апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Відносно доводів сторони захисту про те, що суд у вироку не вирішив долю застави, внесену ОСОБА_17 в суді 153680 грн, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4