Справа № 204/6190/21
Провадження № 1-кп/204/557/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
23 вересня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000420 від 26 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3КК України

ВСТАНОВИВ:
18 серпня 2021 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.255-3КК України.

Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Сторона захисту позицію прокурора підтримала.

З`ясувавши позиції учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для виконання слідчим і прокурором.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Однак при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_4 , вказана норма Закону виконана не в повному обсязі, з огляду на наступне.
В обвинувальному акті (а.с.6) при зазначенні правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, вказано, що правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення за обвинуваченням ОСОБА_6 , умисні дії ОСОБА_4 кваліфікується за ч.1 ст.255-3 КК України.
Далі в обвинувальному акті (а.с.6) у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що « ОСОБА_7 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_8 »), ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про запровадження в Україні кримінальної відповідальності за вплив суб`єктів злочинної ієрархії на суспільні відносини, в тому числі криміногенні, набув статусу суб`єкту підвищеного злочинного впливу та у подальшому поширив вказаний злочинний вплив. Протягом 2020 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою діяльність в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці при невстановлених і ході досудового слідства обставинах, невстановлена в ході досудового слідства особа, яка у кримінальному світі є суб`єктом підвищеного злочинного впливу, надала ОСОБА_7 статус суб`єкта підвищеного злочинного впливу на території Нікопольського, Томаківського районів Дніпропетровської області. ОСОБА_7 , перебуваючи в статусі підвищеного злочинного впливу, користуючись авторитетом, яким автоматично наділявся носій вказаного статусу «смотрящий», тобто особи, яка поширює злочинний вплив у статусі суб`єкта підвищеного впливу, взяв на себе в тому числі функцію вирішення конфліктів та спірних ситуацій, за зверненням осіб до «смотрящих районів» або інших довірених осіб. Так 11 січня 2021 року ОСОБА_4 , знаходячись біля буд. 27 А по вул.Макарова у м.Дніпрі, з метою уникнення конфліктної ситуації звернувся до ОСОБА_9 як до особи, яка має злочинний статус «смотрящего» на території м. Марганець Дніпролпетровської області, тобто особи, яка поширює злочинний вплив на території зазначеного району, з метою застосування злочинного впливу та вирішення конфлікту, що полягав у поверненні невстановленими особами речей ОСОБА_4 , на що ОСОБА_9 виконуючи відведену роль у організованій групі, узгодивши свої злочинні дії з ОСОБА_7 погодився посприяти вирішенню конфліктної ситуації.
14 січня 2021 року ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів, виконуючи відведену йому роль у складі організованої групи, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх діянь та користуючись власним злочинним авторитетом, встановив особу, яка можливо причетна до крадіжки майна ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_10 , в якого вказані особи розпочали вимагати грошові кошти за викрадене майно (за вказаним фактом 26.01.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України).
Далі 18 січня 2021 року ОСОБА_9 , не зупиняючись на досягнутому, діючи умисно, з корисливих мотивів, виконуючи відведену йому роль у складі організованої групи, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , з метою застосування злочинного впливу, прийняв рішення заволодіти транспортним засобом «Mercedes-Benz 190D», н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 та який на той час знаходився без палива в районі Нікопольської траси на виїзді з м.Марганець Дніпропетровської області.
Так ОСОБА_9 з метою реалізації злочинного плану, залучив до його виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , спільно з якими незаконно заволоділи транспортним засобом «Mercedes-Benz 190D», н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , яким в подальшому розпорядились на власний розсуд, а саме продали ОСОБА_12 за 10000 грн (за вказаним фактом 13.02.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України).
Далі ОСОБА_9 при невстановлених в ході досудового слідства обставинах, передав зазначені грошові кошти ОСОБА_7 , який, діючи з корисливих мотивів у складі організованої групи, маючи можливість розпорядитися грошовими коштами на власний розсуд, надав частину грошових коштів співучаснику злочинної групи ОСОБА_9 та залишок забрав собі для забезпечення та поповнення злочинних активів «воровського общака», яким завідував спільно зі співучасником організованої групи ОСОБА_13 ».
Таким чином, в пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні містяться фактичні обставини, пов`язані з діями інших осіб ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ), які в даному провадженні не мають статусу обвинувачених, але їх діяння фактично мають ознаки інших кримінальних правопорушень, передбачених особливою частиною КК України.
У відповідності до усталеної практики Верховного Суду, в разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.
Крім того в даному випадку суд вбачає порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_4 , оскільки в обвинувальному акті, викладаючи фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого злочину, прокурором у обвинуваченні на підставі фактичних обставин, які він вважає встановленими, зазначені інші особи, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які не є обвинуваченими в цьому провадженні та позбавлені права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження, що свідчить про порушення права цих осіб на захист.
Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення, узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.
Що стосується ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , то вони не є сторонами кримінального провадження №0000420 від 26.07.2021 у розумінні ст. 3 КПК України. Зазначивши в обвинувальному акті прізвища зазначених осіб і вказавши діяння, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених особливою частиною КК України, орган досудового розслідування мав виконати щодо таких осіб вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити їх повні анкетні дані та формулювання такого обвинувачення. Разом з тим, обвинувачення зазначеним особам в межах обвинувального акту не пред`явлено.
Суд ще раз наголошує на тому, що за існуючих обставин ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 позбавлені можливості реалізувати право на особисту присутність в судовому засіданні та право на захист.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000420 від 26 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-3КК України повернути до Дніпропетровської обласної прокуратури (вул. Дмитра Яворницького, 38, м.Дніпро).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1