КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001017 за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню та малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік. На останнього покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто процесуальні витрати. Скасовано арешт.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційний суд скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 відносно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком 03 (три) роки.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість. Зокрема прокурор вважає, що судом при призначенні покарання не враховано тяжкі та незворотні наслідки, завдані злочином, а саме смерть ОСОБА_12 .

Разом з цим, від захисника обвинуваченого ? адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на подану апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити без змін вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020.
Обґрунтовуючи подані заперечення на апеляційну скаргу захисник вказує на те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував заданий збиток та моральну шкоду потерпілим.

Фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
За встановлених судом першої інстанції обставин, 22.12.2019, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки "ЗАЗ-Daewoo T13110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Європейська у с. Фурси Білоцерківського району Київської області, в напрямку м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 1.5 та 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких "дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі", не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, та в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким "водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека", маючи можливість заздалегідь виявити пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину вулиці по нерегульованому пішохідному переході зліва-направо, відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не надав дорогу пішоходу ОСОБА_12 , внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на останню.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла у Білоцерківській районній лікарні.
Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, їх пояснення, відповіді на запитання суду, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначеного покарання вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність його вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.
Натомість, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість, а також про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання і звільняючи від його відбування на підставі ст. 75 КК України, зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню та неповнолітню дитину. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
На підставі викладених обставин суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе призначити йому покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, призначивши останньому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на 01 (один) рік.
Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, в достатній мірі не врахував обставини його вчинення і характер злочинних дій, які призвели до втрати життя людини, і як наслідок необґрунтовано призначив ОСОБА_8 найнижчу межу санкції ч. 2 ст. 286 КК України, постановивши явно несправедливий вирок через м`якість.
Так, Конституція України, серед інших, життя і здоров`я людини визнає найвищою соціальною цінністю (ст. 3).
Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 найнижчу межу санкції ч. 2 ст. 286 КК України, належним чином не врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким. Не враховано судом і характер винних дій обвинуваченого, а також те, що це потягло за собою незворотні наслідки у виді смерті людини.
За даних обставин, виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд апеляційної інстанції знаходить апеляційні вимоги прокурора про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання ? обґрунтованими, навіть за умови позиції потерпілої, яка при даних обставинах не є обов`язковою для суду в справах публічного обвинувачення, враховуючи вищезазначені обставини ДТП, а також положення ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, серед інших соціальних благ, життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає вирок у межах апеляційної скарги прокурора, який не просить реального позбавлення волі обвинуваченому , а тому призначає останньому покарання з урахуванням ст. 75, 76 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, як того просить прокурор і без позбавлення права керувати транспортними засобами. Інші апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до правил ст. 413 КПК України підставою для скасування апеляційною інстанцією вироку суду є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та необґрунтовано призначено ОСОБА_8 найнижчу межу санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам ДТП, та наслідкам, які є тяжкими та незворотніми, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 в цій частині підлягає скасуванню з постановленням за правилами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України нового вироку.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 ? задовольнити.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 відносно ОСОБА_8 , визнаного винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного йому покарання ? скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 03 (три) роки.
Покласти на ОСОБА_8 обов'язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В інший частині вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2020 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3