Справа № 931/800/19 Провадження №11-кп/802/719/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Йосипівка, Козятинського району, Вінницької області, громадянка України, незаміжня, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, працює техпрацівником Привітнянської ОТГ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 25 липня 2019 року близько 17 години, неподалік приміщення будинку культури у селі Привітне, Локачинського району, Волинської області, ініціювала словесний конфлікт з ОСОБА_9 під час якого у обвинуваченої виник прямий умисел на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій прямий умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , стоячи позаду ОСОБА_9 , обома руками обхопила шию останньої та притиснула її до автомобіля марки «RENAULT» моделі «Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , який в цей час знаходився поблизу вищевказаного будинку культури. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 ударами ніг нанесла не менше двох ударів по лівій нозі потерпілої чим спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден на задній поверхні шиї з поширенням на ділянку правого надпліччя, в ділянці лівого колінного суглобу та лівої гомілки, які за ступенем тяжкості, згідно висновку судово-медичної експертизи № 522 від 14 серпня 2019 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 вважає його незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність фактичних обставин кримінального провадження формулюванню обвинувачення, яке суд визнав доведеним. Заперечує факт спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та вказує, що через тривалі неприязні відносини між ними, перша її оговорює, а при такому розміщені тіла потерпілої щодо неї, неможливо спричинити виявлені у неї садна. Протокол слідчого експерименту є протоколом допиту потерпілої, який не можна вважати окремою слідчою дією, а показання свідка ОСОБА_10 , як батька потерпілої, підлягають критичній оцінці. Також вважає, що суд обмежив сторону захисту у можливості реалізувати свої процесуальні права через відмову у задоволенні клопотань про допит в якості свідка експерта ОСОБА_11 та свідків сторони обвинувачення. Неповнота судового розгляду спричинила невідповідність висновків суду фактичним обставинам вчиненого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення.

До початку судового розгляду даного провадження апеляційним судом, обвинуваченою та її захисником подано письмове клопотання, в якому вони просили звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї закрити у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинувачену та захисника, які подане клопотання підтримали, просили задовольнити, прокурора, який відносно його задоволення не заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Установлено, що ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінальних проступків.

П. 1 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , скоєний нею 25 липня 2019 року, і не є таким, що перериває строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

На момент розгляду даного кримінального провадження, строки визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, минули.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_8 на звільнення її від кримінальної відповідальності, погодилась.

З огляду на відсутність даних про ухилення ОСОБА_8 від слідства та суду, про притягнення її до кримінальної відповідальності, а також будь-яких заперечень обвинуваченої проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку про необхідність її звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Так як провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю з нереабілітуючих підстав, потерпіла ОСОБА_9 має право звернутися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведених обставин, за наслідками апеляційного розгляду вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 липня 2021 року слід скасувати, заявлене клопотання задовольнити та звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження, залишивши цивільний позов без розгляду.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 23 липня 2021 року щодо неї скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: