Справа № 357/8861/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2021 року за №0001412 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дунаївці Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою без зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19.08.2009 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч.3 ст. 185, 75 КК України до 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

06.10.2010 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 05.08.2014 року звільнений по відбуттю покарання;

23.03.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 20.07.2018 року звільнений по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_6 , 12 червня 2021 о 08 год. 20 хв., побачив потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які рухались по стежці поблизу ресторану «Yukatana», що по вулиці Запорізька, буд.23 в м. Біла Церква Київської області. В цей час, на грунті рапотово виниклих неприязних відносин ОСОБА_6 наніс удар кулаком в спину потерпілому ОСОБА_8 , від якого останній впав на землю. В подальшому у ОСОБА_6 винник злочинний умисел на відкрите викрадення майна належного потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка відкрито викрав зірвав з плеча потерпілого ОСОБА_8 чоловічу матерчату сумку кольору хакі, всередині якої знаходились наступні речі: мобільний телефон марки «Nokia» модель «5.1 Plus», вартістю 1900 гривень, шкіряний гаманець чорного кольору із вмістом грошових коштів в сумі 170 гривень та шляхом ривка із шиї потерпілого срібний ланцюжок із хрестиком, загальною вагою 14 г, 925 проби, вартістю 890 гривень 54 копійки.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 2960 гривень 54 копійки.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючою ознакою, а саме у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 надав покази, відповідно до яких 12.06.2021 року близько 08 години, перебуваючи поблизу ресторану «Юкатана» в м. Біла Церква, побачив добре знайому Оксану в компанії невідомого чоловіка, після словесної перепалки та раптово виниклих неприязних відносин між ним та потерпілим наніс останньому удар (поштовх) в спину, після чого потерпілий впав на землю. В цей час винник умисел на заволодіння його речами, а саме вирвав сумку з плеча та ланцюжок із шиї, які потім після затримання видав працівникам поліції, повідомив, що не може пояснити чому так сталось, вину визнає в повному обсязі, матеріальні та моральні збитки відшкодував в повному обсязі, на даний час товаришує з потерпілим.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема витяг з ЄРДР щодо вказаного кримінального провадження, паспорт на ім`я ОСОБА_6 на підтвердження особи обвинуваченого, вимогу УІТ ГУ НП в Київській області №20867 від 25.06.2021 року про судимості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2016 про засудження обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01.06.2016 року, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2019 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2019 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення, медичну довідку №894 від 25.06.2021 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №4», згідно якої обвинувачений медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, довідку Білоцерківського МРВ №32/2/5483-21 від 29.06.2021 року проте що обвинувачений на обліку Білоцерківського МРВ не перебував, розписка потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування завданих збитків та відсутність претензій до обвинуваченого, постанову про визнання предметів (документів) речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 28.06.2021, згідно якої паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картку платника податків на ім`я ОСОБА_8 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 , в`язку ключів (п`ять ключів від замків та один магнітний ключ) визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, розписка ОСОБА_8 , постанову про визнання предметів (документів) речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 22.01.2021, згідно якої компакт-диск із відеозаписом з камер відеоспостереження з ринку «Вокзальний» визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Білоцерківського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудової доповіді від 02.11.2021 року слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючою ознакою, а саме у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надав викривальні щодо себе показання в суді, а також добровільно відшкодував завданні збитки потерпілому.

Наведене свідчить, що обставинами, передбаченими п.п. 1,2 ч.1 ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст.91, ч. 1 ст.92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_6 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили суд суворо не карати, посилаючись на можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_8 в письмовій заяві від 04.11.2021 року щодо покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України, оскільки останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, маючи непогашену судимість, повторно вчинив умисний корисливий злочин із застосуванням насильства, що вказує на зростання суспільної небезпечності особи обвинуваченого та свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення та підтверджує його схильність до протиправної поведінки.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, його ставлення до вчиненого, відсутність міцних соціальних зв`язків, який розлучений, офіційно не працевлаштований, не має зареєстрованого місця проживання, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин покарання, позицію потерпілого. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про притягнення до кримінальної відповідальності та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому мінімальне покарання у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 60, 65, 186 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження за №0001412 від 22.06.2021 року, не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з моменту його фактичного затримання (звернення вироку до виконання).

Речові докази:

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картку платника податків на ім`я ОСОБА_8 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_8 , в`язку ключів (п`ять ключів від замків та один магнітний ключ), які згідно постанови про визнання предметів (документів) речовими доказами від 28.06.2021 та розписки передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити власнику;

- компакт-диск із відеозаписом з камер відеоспостереження з ринку «Вокзальний», який згідно постанови про визнання предметів (документів) речовими доказами від 22.07.2021 приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1