ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

м. Київ
справа № 372/1889/18

провадження № 51- 3956км21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000426 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Донецька, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Обухівського районного суду Київської області від 15 травня

2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.
2. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.
3. Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 03 травня 2018 року близько 13:00, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Школа», розташованій по вул. Київській в м. Обухові Київської області, під час конфлікту, який виник між громадянами та журналістами ГО «Стоп корупції», грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, перебуваючи в громадському місці у присутності сторонніх осіб та пересічних громадян, демонструючи свою зверхність перед іншими та неповагу до існуючих правил і норм поведінки, дістав зі своєї сумки, яку тримав у руці, пістолет, привів його у готовність та безпричинно здійснив з нього постріл угору, при цьому погрожуючи оточуючим його застосуванням, тим самим грубо порушивши загальновстановлені правила і норми поведінки.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
4. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що усупереч вимогам статей 94, 370 КПК України суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, не оцінив наявні у кримінальному провадженні докази у їх взаємозв`язку, не виклав у вироку результатів дослідження доказів з точки зору їх належності та допустимості, а також правової оцінки їх змісту із зазначенням мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення.
5. Також прокурор указує на те, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора, поданої у тому числі на підставі невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, своєї позиції належним чином не обґрунтував, мотивів, з яких він виходив при прийнятті такого рішення, і положень закону, якими керувався, у своїй ухвалі не вказав, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, чим порушив вимоги статей 23, 94, 404, 419, 420 КПК України, та безпідставно погодився з виправданням ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України.
6. При цьому, як стверджує прокурор, поза увагою судів обох інстанцій залишилися дані протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що під час конфлікту ОСОБА_6 направляв зброю на людей, погрожуючи їм, а під час його допиту в суді не дав зрозумілої відповіді на питання про причини, з яких він не викликав поліцію, одразу вирішивши застосувати зброю.
7. Крім того, прокурор зазначає про проведення судом першої інстанції судового засідання, на якому обвинуваченому було надано останнє слово, без участі прокурора, що позбавило його права на подання відповідного клопотання про відновлення з`ясування обставин кримінального провадження і перевірку їх доказами в порядку ч. 4 ст. 365 КПК України та порушило принцип змагальності у кримінальному провадженні.

Позиції інших учасників судового провадження
8. На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення захисника ОСОБА_8 в інтересах виправданого ОСОБА_6 .
9. У засіданні суду касаційної інстанції прокурор не підтримав касаційну скаргу.
10. Виправданий ОСОБА_6 та захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Мотиви Суду
11. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
12. За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
13. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
14. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

(ст. 370 КПК України). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
15. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
16. Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
17. Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
18. Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції.
19. Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПК України і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
20. Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному проваджені судами попередніх інстанцій вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано.
21. Як убачається з мотивувальної частини вироку, у ній викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення та дійшов висновку про недоведеність наявності в діянні складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
22. При ухваленні виправдувального вироку стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції, з огляду на встановлені у цьому кримінальному провадженні фактичні обставини, виходив із того, що інкриміновані дії він вчинив з метою припинення нападу на осіб, свідком якого він став, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, де відбулася сутичка між журналістами та групою осіб, а не з хуліганських спонукань, а тому в його діях відсутній мотив, що спрямований на грубе порушення громадського порядку, тобто суб`єктивна сторона злочину, а також такі ознаки як особлива зухвалість і винятковий цинізм, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, за який передбачено кримінальну відповідальність ст. 296 КК України.
23. Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції у вироку правильно зазначив, що суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.
24. При цьому суд обґрунтовано послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 04 жовтня 2012 року у справі

№ 5-17кс12, відповідно до якої в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

25. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
26. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
27. Як було встановлено судом за результатами дослідження доказів, 03 травня 2018 року приблизно о 13:00 на зупинці громадського транспорту «Школа» в м. Обухів відбувалась бійка між журналістами, які намагалися здійснювати відеозйомку, та особами, які перебували на зупинці громадського транспорту. ОСОБА_6 , який не брав безпосередньої участі у конфлікті і стояв поблизу бійки, здійснюючи постріл угору з вогнепальної зброї, мав намір саме на зупинення конфлікту, що не спростовано стороною обвинувачення. Вказані дії ОСОБА_6 не були вчинені з явної та очевидної неповаги до суспільства або зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, не мали на меті самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. При цьому ОСОБА_6 не направляв зброю на осіб, які знаходились на зупинці, голосно повідомляв про причини своїх дій, вимагав припинити бійку та викликати працівників поліції. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що інкриміновані дії ОСОБА_6 вчиняв з метою припинення нападу на осіб, а не з хуліганських спонукань.

28. За таких обставин, оцінивши докази у кримінальному провадженні згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд не встановив достатніх підстав стверджувати поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та обґрунтовано виправдав його за відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення.
29. Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок, належним чином перевірив усі її доводи, погодився з висновками суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_6 і мотивами прийнятого ним рішення та законно й обґрунтовано постановив залишити вирок суду першої інстанції без змін, докладно аргументувавши свою позицію, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам

ст. 419 КПК України.
30. Стосовно доводів прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка призвела до безпідставного, на його думку, виправдання ОСОБА_6 , то з огляду на положення ст. 438 КПК України вони не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги прокурора, зазначені доводи по суті зводяться до незгоди з даною судом оцінкою доказів. Водночас на жодні нові докази, крім тих, які були досліджені судом та яким надана відповідна правова оцінка, прокурор не посилається, а фактично викладає власну оцінку обставин справи, відмінну від їх оцінки судом.
31. Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, апеляційний суд у своїй ухвалі зазначив, що належних для цього підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, таких як неповнота їх дослідження судом першої інстанції або допущені ним під час їх дослідження порушення, прокурором не наведено, доводи останнього у цій частині фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом, водночас під час їх дослідження в засіданнях суду першої інстанції прокурор не був обмежений у своїх процесуальних правах. Тому суд апеляційної інстанції обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих місцевим судом, та за результатами перегляду вироку погодився з їх оцінкою, даною судом першої інстанції, а відтак застосована ним процедура не суперечить встановленій у ст. 23 КПК України засаді безпосередності дослідження доказів.
32. З приводу твердження у касаційній скарзі прокурора про позбавлення його можливості взяти участь у судовому засіданні суду першої інстанції, в якому ОСОБА_6 було надано судом останнє слово, та, як наслідок, звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку ч. 4 ст. 365 КПК України з метою відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, то вони також були перевірені апеляційним судом і обґрунтовано визнані безпідставними. Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що призначене на 15 травня 2020 року о 14:30 судове засідання, в якому ОСОБА_6 надано останнє слово, було розпочато у відсутності прокурора, який не з`явився. Як вірно встановлено апеляційним судом та підтверджується даними аудіозапису судового засідання, під час свого виступу з останнім словом ОСОБА_6 нових обставин, які б мали істотне значення в кримінальному провадженні, не зазначив, у зв`язку з чим судом першої інстанції не було підстав для відновлення з`ясування обставин та відкладення судового засідання для явки прокурора. Відтак зазначене порушення не вплинуло на правильність рішення, прийнятого по суті судом першої інстанції стосовно ОСОБА_6 , а тому не є істотним.
33. Таким чином, під час касаційного провадження колегією суддів не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень.
34. На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 слід залишити без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3