Номер провадження: 11-кп/813/2194/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 11.10.2021, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження № 0000414 від 08.04.2021 стосовно:

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.12.2021 включно;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.12.2021 включно;
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Слободзея респ. Молдова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 09.12.2021 включно;

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 11.10.2021 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000414 від 08.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 см. 263 КК Українита ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України було задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 09.12.2021 включно, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», відмовлено у задоволенні клопотань прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_6 , строком на 60 днів, до 09.12.2021 включно із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд 1-ої інстанції послався на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та запобігти доведеним прокурором ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перебуваючи на свободі кожен із обвинувачених може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства, їх ролі в інкримінованих їм злочинів, останні офіційно не працевлаштовані.

Окрім того, суд 1-ої інстанції, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, вважав за необхідне не визначити розмір застави.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , суд 1-ої інстанції врахував дані про особу останнього, а саме те, що він одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом 2-ої групи з дитинства, позитивні характеристики за місцем проживання, незадовільний стан здоров`я, а також те, що з моменту зміни відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, останній не порушував покладені на нього обов`язки.

Також, суд 1-ої інстанції вважав, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання останнім покладених на нього обов`язків, з огляду на те, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, а саме вогнепальне поранення колінного суглобу, одружений, має на утриманні малолітню дитину, місце реєстрації та постійного проживання, раніше не судимий.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- суд 1-ої інстанції не врахував того, що прокурором в судовому засіданні не було доведено існування ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, більш того у клопотанні не зазначеного жодного доводу, з якого вбачалось хоча б формальне посилання на обґрунтування існування вказаного ризику;
- суд 1-ої інстанції не взяв до уваги те, що прокурор формально, з метою штучного створення підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив про існування ризику впливу останнім на свідків в зазначеному кримінальному провадженні, проте жодним чином не обґрунтував існування такого ризику, більш того при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування, прокурор в судовому засіданні 02.09.2021 взагалі відмовився від існування зазначеного ризику;
- поза увагою суду залишилось те, що прокурором не було доведено існування ризику впливу ОСОБА_8 на потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні, натомість на стадії досудового розслідування потерпілі особи допитувались в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею, на теперішній час зазначені особи перебувають за межами території України та в підготовче судове засідання не з`явились, при цьому сторона захисту звертає увагу на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021, при розгляді апеляційної скарги відносно іншого підозрюваного в рамках даного кримінального провадження з наведених міркувань було встановлено, що ризик можливого впливу з боку підозрюваного на свідків не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду;
- суд 1-ої інстанції не врахував того, що прокурором не обґрунтовано та не доведено існування ризику перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню іншим чином, окрім того, слідчим суддею, ще при першочерговому вирішенні питання щодо міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування, посилання прокурора на існування зазначеного ризику були визнанні необґрунтованими та на теперішній час жодних нових обставин, які б не існували на стадії досудового розслідування стороною обвинувачення зазначено не було;
- суд 1-ої інстанції врахував лише формальні доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, натомість останній є раніше не судимим та до кримінальної відповідальності не притягувався;

- суд 1-ої належним чином не обґрунтував неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, натомість ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох дітей 2012 та 2019 р.н., має постійне місце проживання, є фізичною особою-підприємцем, позитивно характеризується, при цьому він являється єдиним годувальником у сім`ї так, як дружина є непрацюючої особою та на теперішній час перебуває в неофіційному декреті по догляду за дитиною.

Посилаючись на викладені обставини захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду в частині застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити в цій частині нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 з покладення на останнього обов`язку у вигляді носіння електронного засобу контролю.

Водночас, ухвала суду 1-ої інстанції в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_11 та відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000414 від 08.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 1 см. 263 КК Українита ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які вчинені організованою групою осіб, пов`язаних із незаконним позбавленням потерпілих осіб волі, застосуванням відносно них насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зокрема, заподіяння фізичних та моральних страждань шляхом нанесення побоїв, їх характеру, тяжкості та зухвалості, розміру завданої майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі від 5 до 15 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, обвинувачений має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами провадження та, як наслідок, анкетними даними потерпілих та свідків, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати ризик можливого вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що він обвинувачується, серед іншого, у вчиненні особливо тяжкого злочину корисливої направленості, офіційно не працевлаштований.

При цьому, той факт, що потерпілі особи були допитані в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею, не виключає існування ризику можливого впливу обвинуваченим ОСОБА_8 на потерпілих, оскільки останні в подальшому можуть бути допитані судом 1-ої інстанції під час судового розгляду.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_7 з приводу того, що ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має двох дітей, місце реєстрації та постійного проживання, позитивні характеристики, а також є фізичною особою підприємцем, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Разом із цим, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на рішення Одеського апеляційного суду в межах даного кримінального провадження відносно іншого підозрюваного, оскільки на даний час оцінюється ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України стосовно саме обвинуваченого ОСОБА_8 .
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 11.10.2021, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.127, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.12.2021 включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4