Справа № 342/888/20
Провадження № 1-кп/342/76/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений - цивільний відповідач ОСОБА_4
представник потерпілої цивільного позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка кримінальне провадження №0000037 від 18.02.2020 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Незвисько, Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, депутатом не обирався, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а також вчинив злісне ухилення, як батько, від утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:
17.10.2008 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області винесено рішення про стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. На підставі вище вказаного рішення Городенківським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист №2-530/2008 від 17.10.2008 про стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. 28.10.2008 року за заявою ОСОБА_6 старшим державним виконавцем Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на підставі вказаного вище виконавчого листа відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 неодноразово викликався у Городенківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для вирішення питання щодо сплати аліментів. Проте, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про рішення Городенківського районного суду від 17.10.2008 року, згідно якого він зобов`язаний сплачувати в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини, не маючи наміру виконувати рішення суду та діючи у порушення ст.150 Сімейного кодексу України, ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, згідно яких виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання; створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, усвідомлюючи, що він злісно ухиляється від сплати аліментів і бажаючи цього, у період з 28.10.2008 по 01.08.2020 внаслідок умисної бездіяльності, реально розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, будучи працездатною особою, без повідомлення державного виконавця та без офіційного працевлаштування виконував різні роботи на території м.Городенка Івано-Франківської області, де отримував заробітну плату. У той же час ОСОБА_4 , внаслідок умисної бездіяльності, реально усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, будучи працездатною особою, протягом 2008-2020 років офіційно ніде не працюючи та не працевлаштувавшись, не став на облік, як безробітний в Городенківському районному центрі зайнятості населення та не сплачував кошти на утримання своєї малолітньої дитини, приховуючи від державного виконавця наявність грошей для сплати аліментів. Тобто, знаючи про обов`язок сплачувати аліменти, маючи реальну можливість їх сплачувати, ОСОБА_4 протягом 2008-2020 років злісно ухилився від сплати встановленим рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини, визначені рішенням суду кошти не сплатив, внаслідок чого допустив заборгованість. Із нарахованих у період з 28.10.2008 по 01.08.2020 аліментів у сумі 82224,80 грн. ОСОБА_4 будь-яких коштів не сплатив, у результаті чого заборгованість останнього по сплаті аліментів на утримання дитини станом 01.08.2020 становить 82224,80 грн. Крім того, ОСОБА_4 злісно ухилився від утримання свого сина ОСОБА_7 не брав участі у його вихованні, не здійснював догляд за ним та не надавав жодних коштів і засобів, необхідних для його існування їжі, одягу, засобів гігієни.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1ст.164 КК України, визнав повністю та вважає недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за пропозицією прокурора та за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого та дослідив дані, які характеризують його особу.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив суду вищенаведені обставини вчинення даного кримінального проступку. Пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_6 є його колишньою дружиною. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є їхнім спільним сином. Ствердив, що йому було відомо, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області було вирішено стягувати із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Також йому було відомо, що відкрито виконавче провадження про стягнення з нього в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина. Його викликали у Городенківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та роз`яснювали порядок сплати алментів, призначених рішенням суду. Однак, аліменти він не сплачував. Ствердив, що син інколи приходить до нього в гості. На даний час, не працевлаштований, підробляє не офіційно на будівництві, де отримує по 500 грн. в день, однак аліменти не сплачує. Ствердив, що участі у вихованні сина не приймає. Пояснив, що розуміє, що вчиняє неправильно. Запевнив суд, що має намір працевлаштуватися та погасити борг по аліментах. В судовому засіданні надав квитанцію №6/5 від 13.10.2021 щодо здійснення переказу ОСОБА_6 на суму 2000 грн. Щиро розкаюється у вчиненому, просив суворого його не карати. Запевнив, що особою, яка має групу інвалідності чи пенсіонером, не являється.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась. Подала заяву, в якій просила розгляд кримінального провадження проводити у її відсутності. Цивільний позов підтримує повністю.
Таким чином, суд встановив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а також у вчиненні злісному ухиленні його, як батька, від утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні, знайшла своє підтвердження.

Його дії за ч.1 ст. 164 Кримінального кодексу України кваліфіковані правильно.
Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є проступком.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також позицію прокурора та думку представника потерпілої.

При призначенні покарання суд виходить з положень ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, бере до уваги положення ст.50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Зокрема, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного та те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах КНП «Городенківська ЦРЛ» Городенківської РДА не знаходиться, має місце реєстрації, а також місце проживання, за місцем проживання органом місцевого самоврядування характеризується позитивно, на даний час ніде не працює, одружений, має сім`ю, особою пенсійного віку, чи особою, яка має групу інвалідності не являється, частково відшкодував шкоду потерпілій.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченого та обставини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення і призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді органу пробації складеної відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб. Соціально-виховні заходи, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення і запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можуть бути спрямовані на сприяння в офіційному працевлаштуванні.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , пом`якшуючі покарання обставини, так як обтяжуючої не встановлено, позицію прокурора щодо міри покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а покарання, у межах санкції ч.1 ст.164 КК України, у вигляді громадських робіт буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

04.02.2021 потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином та судових витрат. Свій позов потерпіла мотивує тим, що неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: ОСОБА_4 не тільки злісно та умисно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина а й хвалиться по місцю проживання односельчанам, що умисно не платить аліменти і йому нічого за це не буде, тим самим завдавши їй значних моральних страждань, оскільки принизив її перед іншими громадянами (мешканцями села). Внаслідок чого, вона й досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця. Наслідки події, що сталися внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (пошук додаткового джерела доходу, проведення правових заходів, тощо), переживання щодо не можливості забезпечити сина усім необхідним: їжею, одягом, побоювання щодо майбутнього стану її здоров`я та здоров`я сина, що потягнуло за собою необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 30000 грн., а також просить стягнути 10000 грн. понесених судових витрат, які полягають в оплаті послуг адвоката.

У судовому засіданні представник потерпілої заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та стягнення судових витрат підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що цивільний позов визнає частково, однак на даний час у нього немає коштів, оскільки він офіційно ніде не працює. Також не погоджується із тим, що у позові зазначено, що він вихваляється перед жителями села, що не має наміру сплачувати аліменти.

Суд, заслухавши думку представника цивільного позивача, цивільного відповідача, давши належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності та допустимості, дійшов висновку, що позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють відповідальність за заподіяну шкоду, зокрема ст.23, 1166, 1167 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку щодо обґрунтованості вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України.

Протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 дійсно завдано моральну шкоду потерпілій, яка утримує самостійно їх спільну дитину, на утримання яких обвинувачений зовсім не надає коштів, а потерпіла не має достатнього достатку для лікування, оздоровлення та утримання дитини, через що відчуває моральні страждання та певні труднощі, які впливають на її моральний стан.
Суд враховуючи характер вчиненого відносно потерпілої правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, те, що потерпілій необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінювати звичайний спосіб життя, з огляду на можливість реального отримання відшкодування з врахуванням матеріального стану обвинуваченого (на утримання має від другого шлюбу ще двох неповнолітніх дітей), достатньою та розумною, за таких обставин, є сума відшкодування в розмірі 20 000 гривень, у співвідношенні для відшкодування заподіяного виду шкоди та яка відповідає обсягу моральних страждань потерпілої у зв`язку з несплатою аліментів на неповнолітню дитину, в решті позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 процесуальних витрат, які полягали в оплаті послуг адвоката, суд зауважує наступне.
Згідно з положеннями ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів провадження вбачається, що до матеріалів кримінального провадження представником потерпілої долучено: ордер серії ІФ № 074493 від 13.01.2021, копію договору №б/н про надання правової допомоги від 13.01.2021, які підтверджує повноваження адвоката ОСОБА_5 на представництво інтересів потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 20.01.2021 року на суму 10000 грн.
За таких обставин, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 10000 грн. процесуальних витрат процесуальних витрат, які полягають в оплаті послуг адвоката.
Речові докази відсутні.

Витрати на експерта відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 120 (сто двадцяти ) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином слід задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , 1991 року народження 20 000 (двадцять тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , 1991 року народження 10000 (десять тисяч гривень) процесуальних витрат на оплату послуг адвоката.

В решті позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, крім оскарження з підстав, визначених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1