Справа №949/1722/21
Провадження №1-кп/949/43/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №№0000182 від 11 жовтня 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, зареєстрованої та фактично проживаючої по АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2021 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись на кухні в будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , що розташований по АДРЕСА_1 , де під час словесного конфлікту із ОСОБА_5 , що виник на побутовому ґрунті, з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно нанесла останньому один удар кухонним ножем в область грудної клітки справа, внаслідок чого заподіяла ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани III міжребер`я по правій середньоаксилярній лінії (довжиною до 2 см) з продовженням раневого каналу в ліву плевральну порожнину з ушкодженням третього (S3)-сегменту верхньої долі правої легені, шо супроводжувалося «ателектазуванням» верхньої долі правої легені навколо раневого каналу, правобічним гемопневмотораксом та внутрішньо плевральною правобічною кровотечею, які в сукупності згідно висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Будучи допитаною в ході судового розгляду в якості обвинуваченої, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.121 КК України визнала повністю та дала суду показання, які повністю підтверджують встановлені судом фактичні обставини скоєння злочину, додатково пояснила, що 10 жовтня 2021 року в будинку за місцем проживання ОСОБА_5 у них виник конфлікт, під час якого вона взяла кухонний ніж та нанесла один удар останньому в груди. У вчиненому щиро розкаялася. Вказала, що відшкодувала потерпілому шкоду, просила неодноразово у нього вибачення, а суд просила суворо її не карати.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 10 жовтня 2021 року у них з ОСОБА_4 виник конфлікт, в ході якого остання вдарила його ножем в ділянку грудей. Додатково пояснив, що будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченої не має, підтвердив, що дійсно вона відшкодувала завдану шкоду, він її вибачив і тому не наполягав на суворій мірі покарання, вважаючи, що покарання з іспитовим строком буде достатньо для її виправлення.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала себе винною, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити їй покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком два роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

З урахуванням викладеного, суд визнає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй діяння, що виразилось в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, доведена повністю, а тому суд кваліфікує її дії за ч.1 ст. 121 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
А згідно ч.2 ст.50 Кримінального Кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнала себе винною відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином.
Характеризуючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд враховує те, що вона раніше не судима (а.п.40) на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.42), за місцем проживання характеризується посередньо (а.п.41).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприянння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує також те, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину, при відсутності інших об`єктивних та суб`єктивних обставин, які в сукупності не створюють обґрунтованої впевненості судді в обов`язковій ізоляції підсудної від суспільства, необхідності обрання обвинуваченій більш тяжкого виду покарання, не може свідчити за його беззастережним обранням, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
А тому суд вважає, що наведені вище пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченої істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та суттєво впливають на призначення покарання.
Отже, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин та те, що злочин нею вчинено вперше, на утриманні вона має двох неповнолітніх дітей. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачена повністю визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаялася та надала показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого нею кримінального правопорушення, які були логічними і послідовними, що свідчить про її небайдужість щодо наслідків, які настали від вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, судом враховується думка прокурора, думка потерпілого щодо виду та міри покарання обвинуваченій, який не наполягав на його суворості та ізоляції від суспільства, вказав, що вони дійсно примирились, а обвинувачена відшкодувала йому завдану шкоду, будь-яких претензій не має до неї, а тому суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.121 КК України. Одночасно враховуючи всі обставини справи в їх сукупності та особу обвинуваченої суд прийшов до висновку, що обвинувачена не становить небезпеки для суспільства, а її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості злочину та особі обвинуваченої, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні нею нових злочинів.
Процесуальні витрати відсутні.
Майнової шкоди не завдано.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 на стадії судового розгляду не обиралися.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Керуючись ст.75 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 2 (два) роки.
Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 Кримінального Кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк засудженій ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази:

- кухонний ніж без ручки - знищити.

- наволочку з подушки, чоловічу футболку та чоловічий светр - повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1