ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2794/21 Справа № 185/2294/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000186 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 26 січня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 06 листопада 2021 року включно з можливістю внесення застави у розмірі 45 400 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти власності, вчинення яких інкриміновано в період іспитового строку, а також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, має соціальні зв`язків та постійне місце мешкання та якому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є реальними, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім цього, суд першої інстанції вважав заставу у розмірі 45 400 гривень такою, що відповідає вимогам ст. 182 КПК України та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає, що в порушення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, прокурор звертається до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу наводячи в його обґрунтування лише ризики, які передбачені ст. 177 КПК України не зазначаючи будь-яких нових обставин, які б давали суду підстави для утримання особи під вартою, а тому, на його думку, відбувається фактично автоматичне продовження строку дії запобіжного заходу.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомленні належним чином, від обвинуваченого клопотання про його особисту участь до суду не надходили, в апеляційній скарзі захисник не ставив питання про обов`язкову участь обвинуваченого, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд за відсутності сторін кримінального провадження.
Від захисника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність в якій він підтримав свої апеляційні вимоги.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про автоматичне продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000186 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які також були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Розглядаючи вказане клопотання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину проти власності, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому, розуміючи невідворотність покарання, такий ризик є наявним та повністю обґрунтованим.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є цілком обґрунтованим у даному випадку, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 будучи засудженим 26.01.2021 року за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, під час іспитового строку обвинувачується у вчиненні нового злочину проти власності. Крім цього, апеляційний суд враховує що стосовно ОСОБА_7 28.01.2021 року направлено до суду обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що вказує на його схильність до протиправної поведінки та вчинення умисних корисливих злочинів.
В той же час, апеляційний суд, зважаючи на фактичні обставини справи, стадію кримінального провадження та ставлення самого обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином у даному кримінальному провадженні відсутній, оскільки його наявність прокурором не доведена.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є тяжким. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Апеляційний суд враховує й обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме те що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, має постійне місце мешкання, родину та певні соціальні зв`язки.
В той же час, зазначені обставини не можуть бути самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки вони не зменшують та не спростовують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосувати більш м`який запобіжний захід, наразі, не можливо, оскільки ризики, які були визнані судом доведеними раніше, не зменшились та не перестали існувати.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існує презумпція на користь звільнення. Європейський Суд неодноразово зазначав, що до засудження обвинувачений має вважатися невинуватим і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Проте у даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 обумовлено законними і достатніми підставами, і таке обмеження особистих прав осіб є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 08 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4