Справа № 308/2980/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги представник потерпілої ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Закарпатської обласної прокуратури, щодо відмови у передачі за підслідністю до СУ ГУНП України в Закарпатській області кримінального провадження № 0001743 внесеного до ЕРДР України 16 листопада 2020 року за фактом вбивства, тобто злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Представник потерпілої ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на бездіяльність керівника Закарпатської обласної прокуратури, щодо відмови у передачі за підслідністю до СУ ГУНП України в Закарпатській області кримінального провадження № 0001743 внесеного до ЕРДР України 16 листопада 2020 року за фактом вбивства, тобто злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.
Заявник, вказує, що 18 січня 2022 року потерпіла ОСОБА_2 звернулися до прокурора Закарпатської області з клопотанням про передачу до СУ ГУНП України в Закарпатській області кримінального провадження № 0001743 за фактом вбивства її сина ОСОБА_4 . (Відомості до ЄРДР України внесені 16 листопада 2020 року за ч. 1 ст.115 КК України .)
Заявник вказує про няавність прямих докази того, що в Мукачівській поліції нема ані бажання ані можливостей об`єктивно та неупереджено розслідувати це вбивство, вчинене з корисних міркувань та притягнути відомих фігурантів до суду.
Однак, на переконання заявника, не вивчивши матеріали справи на шлях фальшування став і керівник Закарпатської обласної прокуратури, коли у листі від 28 січня 2022 року зазначив про відсутність підстав передавати справу до слідчого управління.
При цьому адвокат вказує на те, що формально та не з їх вини вони пропустили строк для оскарження бездіяльності прокурора Закарпатської області, який просимо поновити за наступних причин:
Так, вказує на те, що 18 січня 2022 року (це був вівторок і день офіційного прийому відвідувачів самим прокурором Закарпатської області) потерпіла та її представник з м. Мукачева прибули на АДРЕСА_1 , де розташована обласна прокуратура, у прийомі прокурора їм відмовлено, а письмову скаргу рекомендовано покласти до скриньки. При цьому представник відділу прийому громадян прокуратури області відмовилася на другому екземплярі поставити відмітку про прийом нашої скарги. А це на нашу думку є грубим порушенням наших прав.
При цьому у скарзі вказано, що оскільки відповіді потерпіла поштою не отримала її представник звернувся до прокуратури 08 лютого 2022 року особисто, та отримав копію відповіді прокурора від 28.01.2022 року за номером 19/1-7-22.
Заявник просить слідчого суддю: поновити строк для подачі скари як такий що пропущений з поважних причин. Зобов`язати прокурора Закарпатської області передати кримінальне правопорушення № 0001743 за фактом вбивства ОСОБА_4 , внесене до ЕРДР 16 листопада 2020 року до СУ ГУНП України в Закарпатській області для чого внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Дослідивши матеріали поданої скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
У відповідності до п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Гарантоване ст.55 Конституції України право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується шляхом встановлення порядку такого оскарження іншими нормативними актами.
Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. А відповідно до змісту п.3, 9 ч.2 цієї статті,прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування, а також приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідно до вимог ч.5 ст.218 КПК України, спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.
Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно з ч. 5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.
Вказане свідчить, що слідчий суддя не вправі зобов`язувати прокурора змінити підслідність кримінального провадження, питання щодо зміни підсудності кримінального правопорушення вирішує прокурор самостійно.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.
Таким чином, врегульовано порядок вирішення спорів про підслідність між органами досудового розслідування, а не стороною захисту і органом досудового розслідування.
Аналіз змісту КПК України також свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5 ст.218 КПК України.
Виходячи з наведеного вище, питання про зміну підслідності кримінального провадження не відноситься до рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Зміст та вимоги скарги свідчать про те, що предмет оскарження виходить за межі судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні відповідно до повноважень слідчого судді.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано ст.ст.303-308 КПК України.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження і цей перелік є вичерпним.
Так, у частині 1 статті 303 КПК України , на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Таким чином, слідчі судді не наділені повноваженнями розглядати по суті скарги зумовлені бездіяльністю, оскарження якої вимогами ст. 303 КПК України не передбачено.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягають оскарженню.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.
У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженніздійснюється судами.
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щододоступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
Таким чином КПК України чітко передбачає перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, та відповідно які рішення приймаються слідчим суддею за результатами розгляду скарги.
Як слідує з поданої скарги, заявник просить зобов`язати керівника Закарпатської обласної прокуратури передати кримінальне правопорушення до СУ ГУНП в Закарпатській області. Разом із тим, заявником не ставиться вимога в розумінні оскарження рішення прокурора в порядку п.п.7,8 ч.1 ст. 303 КПК України.
Тобто, в силу вимог вказаної норми права, підлягає оскарженню саме рішення слідчого або прокурора, яке чітко визначено в п.п.7,8 ч.1 ст.303 КПК України.
Натомість, як слідує зі змісту поданої скарги, заявник просить слідчого суддю зобов`язати прокурора прийняти відповідне рішення, яке в подальшому може бути предметом оскарження.
Слід вказати на те, що відповідно до положень ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Разом із тим, заявник звернувшись із вказаною скаргою до слідчого судді, не скаржиться на бездіяльність прокурора, яка б полягала у не розгляді клопотання сторони кримінального провадження, а саме потерпілої. При цьому, заявник не клопоче згідно прохальної частини перед слідчим суддею про зобов`язання прокурора розглянути його клопотання, що входить до компетенції слідчого судді, натомість просить зобов`язати прокурора прийняти конкретне, на його переконання правильне, рішення.
Частиною 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 1 ст. 36 КПК України).
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що подану скаргу, предмет якої не входить в перелік підстав для оскарження, що визначений ст. 303 КПК України.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що у відкритті провадження за поданою представником потерпілої ОСОБА_2 , адвокатом ОСОБА_3 , скаргою, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 303,304, 393,395 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У відкритті провадження за скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Закарпатської обласної прокуратури, щодо відмови у передачі за підслідністю до СУ ГУНП України в Закарпатській області кримінального провадження № 0001743 внесеного до ЕРДР України 16 листопада 2020 року за фактом вбивства, тобто злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України,- відмовити.
Копію даної ухвали невідкладно надіслати заявнику разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1