Справа № 152/1071/21
В И Р О К
іменем України

17 січня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1071/21

Провадження №1-кп/152/11/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом від 27.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Носиківка Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000031 13.04.2021 року,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського відділу

Жмеринської місцевої

прокуратури ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 10 квітня 2021 року приблизно о 00:30 годині, у с. Козлівка Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, поблизу приміщення колишньої Козлівської сільської ради, в ході виниклої суперечки із ОСОБА_5 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в обличчя.

Внаслідок нанесених ОСОБА_3 ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта №13 від 13-14.04.2021 року, у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці в області повік лівого ока, на нижній повіці правого ока, в лівій здухвинній ділянці; розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока; перелом кісток спинки носа без зміщенням відламків. Розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока та перелом кісток спинки носа без зміщенням відламків відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Синці в області повік лівого ока, на нижній повіці правого ока, в лівій здухвинній ділянці відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів), можливо 10.04.2021 року. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 могло бути спричинено не менше двох дій тупим твердим предметом (предметами).

Згідно з висновком експертів №24-к від 01.06.-12.08.2021 року, відповідно до записів у медичних документах, у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження: перелом кісток носа зі зміщенням уламків; гематома перегородки носа; синці в ділянці лівого ока, нижньої повіки правого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого очного яблука, синець в лівій здухвинній ділянці. Описані ушкодження у ОСОБА_5 спричинені дією (не менш як три травматичних прикладання в ділянку обличчя та в ліву здухвинну ділянку) тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів) за механізмом «удар», «стиснення», «розтягнення», яким могли бути руки, стиснуті в кулак, взута нога. Індивідуальні особливості травмуючої поверхні на морфологічних характеристиках тілесних ушкоджень не відобразилися. Локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 на різних поверхнях тіла, виключає можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння з положення стоячи на площину. Перелом кісток носа зі зміщенням уламків у ОСОБА_5 має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад шість днів, але не більше двадцяти одного дня); гематома перегородки носа, синці в ділянці лівого ока, нижньої повіки правого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого очного яблука, синець в лівій здухвинній ділянці мають ознаки легкого тілесного ушкодження. По давності тілесні ушкодження могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи, 10.04.2021 року. Термін перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у ВОКЛ ім. М.І. Пирогова (з 15.04. по 23.04.2021 року 8 ліжко-днів) відповідає характеру та важкості отриманих ним тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.125 КК України і викладене в обвинувальному акті від 27.08.2021 року.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпілий, свідки сторони обвинувачення, досліджені документи та докази, зібрані стороною обвинувачення. Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів сторони захисту не заявлялися, при цьому вказаного права обвинувачений позбавлений судом не був.

Будучи допитаним під час судового розгляду 18.10.2021 року, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що ввечері, приблизно о 22-23 годині 09.04.2021 року в ніч на 10.04.2021 року він із своїми друзями автомобілем ВАЗ-2106, що належить одному із його знайомих, поїхав із с. Носиківка, в якому проживає, у с. Козлівка, приводом для чого став факт побиття того самого дня в с. Носиківка невідомими особами ОСОБА_7 , з яким він товаришує. У автомобілі їх було приблизно 8-9 чоловік. При цьому, він хотів дізнатися, хто саме побив ОСОБА_7 , та з якої причини. ОСОБА_7 повідомив йому, що може впізнати тих хлопців, котрі його побили, а також автомобіль останніх. Приїхавши до приміщення школи та шкільного стадіону в с. Козлівка, вони виявили, що там нікого не було, тому вже мали намір повертатися додому в с. Носиківка, але випадково по дорозі назад біля приміщення колишньої Козлівської сільської ради побачили невідомих хлопців. Вже було приблизно 00 годин 30 хвилин 10.04.2021 року. Вони зупинили автомобіль і він запитав у ОСОБА_7 , чи впізнає він когось серед тих хлопців. Проте, ОСОБА_7 повідомив, що не впізнав нікого і що треба підійти до них, оскільки поряд автомобіля, по якому він міг впізнати своїх кривдників, не було видно. Він першим вийшов із автомобіля, перескочив через паркан, оскільки невідомі хлопці знаходилися за парканом біля приміщення сільради, де пили пиво, за ним з автомобіля вийшов і пішов слідом ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , який мав би впізнати своїх кривдників, з автомобіля не вийшов, а залишився чекати в автомобілі. Підійшовши до хлопців, він запитав, чи можна ображати молодших, а також, кому належить автомобіль ВАЗ-21099 синього чи зеленого кольору. Відповіді від цих незнайомих хлопців він не почув. Хтось із натовпу невідомих хлопців кинув у нього бокал з пивом. Він відразу тій особі, що стояла найближче до нього і, як він вважав, кинула в нього бокал з пивом, підійшов і наніс два удари правою рукою, а саме кулаком в обличчя. При цьому, він цілився саме в обличчя того хлопця. Удари він наніс не з метою заподіяння тілесних ушкоджень, а з метою самооборони від наступних дій невідомих хлопців, бо вважав, що на нього мають намір напасти і таким чином проявили агресію щодо нього, кинувши в його напрямку бокал з пивом. Йому не відомо, чи саме потерпілий кинув у нього бокал з пивом, але останній знаходився найближче і саме від нього він очікував агресивного нападу в подальшому. Коли він приїхав у с. Козлівку, то заподіяти тілесні ушкодження будь-кому наміру не мав. Але після того, як потерпілий, а він вважає, що саме ОСОБА_5 кинув у нього бокал пива, оскільки останній знаходився найближче до нього, розцінив це як початок нападу на нього та відразу почав наносити удари потерпілому, хоча до цього моменту ніхто із невідомих хлопців йому ударів не наносив та тілесних ушкоджень не заподіяв, в тому числі і ОСОБА_5 . Навпаки, після того, як в нього кинули бокал з пивом, невідомі хлопці почали розходитися в сторони, а потім бігти, тому він наніс удари в обличчя потерпілого, котрий був найближче до нього. Після нанесення ударів у обличчя потерпілого він побіг у бік Козлівської школи за ОСОБА_9 , потім упав, піднявся і виявив, що загубив сумку. Обдивившись навколо, побачив свою сумку, яку підняв з землі, а також підняв із землі мобільний телефон, який, як виявилося у подальшому, загубив не він, а ОСОБА_10 , та який він пообіцяв повернути, коли на цей телефон зателефонувала матір останнього. Він після всіх подій, коли приїхали на виклик поліцейські, хотів вибачитися перед потерпілим, але останній не приймав його вибачень тоді, а також не приймає і зараз. При цьому, він засуджує свої дії, вважає себе не правим у тому, що не з`ясував всіх обставин побиття свого друга ОСОБА_7 , а відразу вчинив бійку з потерпілим.

Також, на запитання головуючого судді обвинувачений ОСОБА_3 уточнив, що бокал з пивом, яким у нього кинув, як він вважає ОСОБА_5 , був пластиковим стаканом, який заподіяти йому тілесних ушкоджень чи болю при попаданні у руку не міг, але пиво заляпало рукав його куртки, що викликало агресію у бік потерпілого і стало причиною нанесення останньому тілесних ушкоджень. При цьому, потерпілий ОСОБА_5 не приймав жодних активних дій щодо нього, а також не наніс ударів у відповідь ні після нанесення йому першого удару в обличчя, ні після нанесення другого удару в обличчя. Він наносив удари в обличчя потерпілого один за одним, будучи в стані агресії та образи через кидання в нього пивом. Нанесення ним ударів потерпілому відбувалося лише в обличчя. Він не пам`ятає, щоб наносив удари у інші частини тіла потерпілого. Крім нього, потерпілому тілесних ушкоджень не наносив ніхто, оскільки ОСОБА_8 , який разом із ним вийшов із автомобіля, знаходився на більшій відстані від потерпілого і коли він наніс удари ОСОБА_5 , почав бігти в протилежний бік. Він визнає себе винуватим у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень відповідного ступеню тяжкості, але не визнає того, що мав умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , оскільки діяв з метою самооборони, так як вважав, що кидання в нього стаканом із пивом свідчило, що йому у наступному невідомі хлопці будуть наносити удари, а також він відчував себе ображеним та перебував у збудженому стані через кидання стаканом із пивом, яке забруднило рукав його куртки.

У судовому засіданні 17.01.2022 року обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у інкримінованому правопорушенні у повному обсязі, повідомив, що щиро розкаявся у скоєному, запевняє суд, що ніколи в майбутньому не вчинятиме кримінальних правопорушень, просить пробачення у потерпілого ОСОБА_5 і просив пробачення у ході судового розгляду, але потерпілий йому не вибачає.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, на переконання суду, підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні 18.10.2021 року, який суду показав, що його товариш ОСОБА_11 09.04.2021 року вінчався у костелі. Він перебував того дня вдома у ОСОБА_12 на святкуванні. Увечері він ішов додому з ОСОБА_12 , а по дорозі до них приєднався ОСОБА_10 , котрий запропонував випити пива, яке мав із собою. Пива вони ще не пили, а тільки збиралися пити з пластикових стаканчиків. Вони зупинилися біля приміщення колишньої Козлівської сільської ради. В цей час, а це було приблизно 00 годин 30 хвилин вже 10.04.2021 року, за парканом на вулиці біля сільської ради зупинився автомобіль, з якого вибігли двоє хлопців, перескочили через паркан та, нічого не кажучи і не питаючи, один з хлопців ззаду збив його ударом ноги по ногах, від чого він впав, а потім тримав за руки, щоб він не закривав обличчя руками, а ОСОБА_3 почав наносити удари по обличчю та по всьому тілу: по спині, по ногах, в здухвинну ділянку. Удари, як він пам`ятає, ОСОБА_3 наносив ногами. ОСОБА_3 наніс багато ударів, тобто більше двох, але від ударів по голові та обличчю йому стало зле, він почав себе погано почувати і пам`ятає не все, що відбувалося в наступному. Пам`ятає, що після того, як ОСОБА_3 перестав його бити, він відповз убік, дістав з кишені мобільний телефон та зателефонував до свого брата, який приїхав на місце бійки і забрав його додому. ОСОБА_3 він ніколи раніше не бачив і особисто не знав. На наступний день він з`ясував прізвище та ім`я обвинуваченого та повідомив поліції. В подальшому, так як він себе погано почував і сам є лікарем, то зрозумів, що у нього зламаний ніс, тому наступного дня звернувся за допомогою в лікарню. Він був прооперований. Понад місяць він не міг виходити на вулицю, бо був у синцях, але обвинувачений навіть перед ним не вибачився. Він вважає безпідставними ствердження ОСОБА_3 , що кинув у нього пластиковим стаканом з пивом, оскільки пива ще ніхто не пив, а тільки була домовленість пити пиво. Також, вважає безпідставними ствердження обвинуваченого про те, що він, перескочивши через паркан і ставши навпроти нього, запитував про те, чи можна ображати молодших, чи про те, у кого є синій автомобіль, оскільки ОСОБА_3 наніс йому удари, нічого не питаючи. Він у відповідь ударів не наносив, а навіть не міг захистити руками обличчя, оскільки хтось тримав його за руки під час нанесення ударів обвинуваченим. Ні він, ні його товариші ОСОБА_11 та ОСОБА_10 будь-яких агресивних чи протиправних дій відносно ОСОБА_3 та іншого хлопця, котрий перескочив через паркан разом з обвинуваченим і стояв навпроти них, не приймали. До того ж, заподіяна злочином шкода йому не відшкодована. При призначенні судом покарання обвинуваченому просить суд призначити найбільш суворе покарання;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що товаришує з потерпілим ОСОБА_5 09.04.2021 року приблизно о 19 годині він вінчався у костелі, а ОСОБА_5 був свідком на вінчанні. Після вінчання він запросив ОСОБА_5 до себе додому відсвяткувати цю подію. Святкування відбувалося приблизно до 23 години, після чого ОСОБА_5 вирішив іти додому. Він запропонував провести ОСОБА_5 , на що останній не заперечував. Коли вони йшли по дорозі неподалік приміщення сільської ради, то до ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_13 , котрий попросив зачекати його, оскільки він хоче з ними зустрітися. Вони зупинилися і очікували ОСОБА_13 . Коли приїхав ОСОБА_13 , то вони всі разом стояли і розмовляли біля приміщення сільської ради. При цьому ОСОБА_13 запропонував випити пива, оскільки у нього була з собою пляшка пива. Так як стаканів у них не було, то пляшку з пивом вони не відкривали та пива не вживали. На пляшку з пивом ОСОБА_13 поставив свій мобільний телефон, у якому включив ліхтарик. Вже на початку першої години ночі 10.04.2021 року, під час розмови він почув, що позаду нього на вулиці зупинився автомобіль і з нього хтось вийшов, оскільки відкрилися та закрилися дверцята автомобіля. Він не обертався у тому напрямку і продовжував розмову із ОСОБА_5 та ОСОБА_13 . В цей час він почув звук, що хтось спершу біг, а потім перестрибнув через паркан біля приміщення сільської ради і відразу після цього відчув сильний удар у потилицю, від якого втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, то побачив, що лежить на землі, а на одній нозі відсутній кросівок. Піднявшись з землі, він побачив, що його товаришів поблизу не було. Неподалік він почув голоси і пішов у тому напрямку. Пройшовши кілька метрів, він побачив місцевих підлітків, у яких запитав, що сталося, так як не зрозумів хто і з якої причини його ударив. Від цих підлітків він дізнався, що йому нанесли удари хлопці родом з с. Носиківка. Під час розмови з підлітками задзвонив його мобільний телефон, який випав з кишені куртки, коли він ішов і хтось із хлопців пішов, підняв телефон з землі та приніс йому. Після цього він пішов додому, де виявив, що його куртка була розірвана, а ззаду вся в слідах від кросівок. Наступного дня він пішов до приміщення сільської ради, де знайшов свій другий кросівок та виявив розкидані обломки від штахет та від віконних рам, тому вважає, що у потилицю йому було нанесено удар саме якимось із цих предметів. З приводу нанесення йому тілесних ушкоджень він ні в лікарню, ні в поліцію не звертався. При цьому, він звертає увагу суду, що той, хто біг і перескочив через паркан, а потім ударив його, нічого не говорив, не запитував, в тому числі не запитував ні про зеленого кольору автомобіль, ні про те, хто образив молодшого товариша;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду показав, що з обвинуваченим не знайомий, а з потерпілим дружить. 09.04.2021 року у вечірній час ОСОБА_12 брав шлюб у костелі в с. Козлівка. Він дізнався про це та зателефонував до ОСОБА_5 на мобільний, щоб зустрітися з ним та ОСОБА_12 . Хлопці очікували на нього біля приміщення колишньої сільської ради. Він їхав до них з м. Шаргород і купив пиво та пластикові стаканчики, так як мав намір випити з ними пива. Біля приміщення сільської ради приблизно за один метр від паркану вони розмістили на лавці стакани і пиво. Пива вони ще не пили. Зверху на свій пластиковий стакан з пивом він поклав мобільний телефон та включив ліхтарик у ньому. ОСОБА_14 стояв до нього ближче, а ОСОБА_15 стояв далі. Коли вони стояли півколом і розмовляли, то почули, що на дорозі поблизу сільської ради зупинився автомобіль і з нього хтось вийшов, так як було чути звук відкриття і закриття дверцят. Потім у їх напрямку хтось біг, так як було чути тупіт ніг. Потім він побачив, як збоку через паркан перестрибнули два хлопці, а коли він обернувся, то помітив, що у його напрямку бігли 2-3 хлопці, а також 1-2 хлопці бігли в напрямку до ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Кількість усіх він не встиг порахувати, так як невідомі на них відразу напали. Спершу, як він помітив, вдарили ОСОБА_18 і останній упав. Потім відразу вдарили ОСОБА_16 і останній упав, а на нього накинулися 1-2 чоловіки і почали його бити, від чого він впав і закривав обличчя руками. Під час побиття ОСОБА_19 він почув, що останній щось кричав нападаючим. Він піднявся і намагався втікати, але невідомі хлопці його наздоганяли ще на дорозі і били. Під час бійки він крикнув до нападників, за що їх б`ють, але у відповідь чув нецензурну лайку та щось не зрозуміле йому про те, що не можна ображати малих. Потім бійка припинилася, як він припускає, через те, що неподалік на перехресті доріг проїздив автомобіль і нападники подумали, що автомобіль їде у їх бік, тому утекли. Він пішов до місця проживання ОСОБА_16 , де зустрівся з останнім і вони повернулися, щоб знайти його мобільний телефон, але не знайшли. Серед нападаючих на них хлопців він упізнав ОСОБА_3 , якого на той час не знав, але пізніше дізнався прізвище та ім`я останнього. ОСОБА_3 він виділив серед всіх нападаючих по тому, що останній був старшим за решту. Хто саме наносив удари ОСОБА_5 , він не бачив;

-показаннями допитаного в присутності спеціаліста відділу у справах дітей виконавчого комітету Шаргородської міської ради ОСОБА_20 неповнолітнього свідка ОСОБА_21 , який суду показав, що товаришує із обвинуваченим ОСОБА_3 . Він не пам`ятає точної дати, але пам`ятає, що ввечері знаходився у ОСОБА_3 вдома у с. Носиківка. Вони відпочивали, вживали пиво. ОСОБА_3 теж вживав пиво. До ОСОБА_3 приїхав на власному автомобілі ОСОБА_22 , який привіз неповнолітнього ОСОБА_23 , котрий повідомив, що йому заподіяли тілесні ушкодження хлопці з с. Козлівка, які були на автомобілі зеленого кольору ВАЗ 2109. Всі хлопці, які були на той час у ОСОБА_3 , а це: він, ОСОБА_3 , ОСОБА_22 ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , Цехмістер сіли у автомобіль ОСОБА_22 та поїхали у с. Козлівку, щоб розшукати тих хлопців, які побили ОСОБА_27 . По дорозі до с. Козлівка ОСОБА_26 не розповідав, як виглядають ті особи, що заподіяли йому тілесні ушкодження, чи за якими ознаками їх можна упізнати. Приїхавши у с. Козлівку, вони проїхали до приміщення школи, де зупинилися і вийшли та подивилися, чи нікого немає на стадіоні біля школи. Так як на стадіоні нікого не було, то вони вирішили їхати додому. Коли вони проїздили біля приміщення сільської ради, то ОСОБА_3 наказав ОСОБА_22 зупинити автомобіль, бо побачив якихось хлопців. ОСОБА_3 та ОСОБА_25 вийшли з автомобіля і побігли до приміщення сільської ради. Він та решту хлопців, у тому числі і ОСОБА_26 , який міг би упізнати своїх кривдників, з автомобіля не виходили. ОСОБА_3 та ОСОБА_25 добігли до приміщення сільської ради, де перескочили через паркан і розпочалася бійка. Разом з тим, хто кому наносив тілесні ушкодження, він не бачив, бо було темно. ОСОБА_22 , що був за кермом автомобіля, почав їхати по дорозі вниз і зупинився біля автобусної зупинки. Він вирішив подивитися, що сталося із ОСОБА_3 та ОСОБА_25 і вийшов з машини, щоб повернутися до приміщення сільради. Проте, він навіть не відійшов від автомобіля, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_25 вже бігли до них. Коли всі знову сіли у автомобіль, щоб їхати додому, то задзвонив мобільний телефон, і ОСОБА_3 виявив, що помилково підняв з землі не свій, а чужий телефон, тому вийшов на краю с. Козлівка, щоб повернути телефон власнику, а вони поїхали додому. Вже будучи в с. Носиківка ОСОБА_25 розповів, що він та ОСОБА_3 побилися з невідомими хлопцями в с. Козлівка. Чому виникла бійка, йому не відомо, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_25 не повідомили, що мають намір побитися з тими хлопцями, що знаходилися біля приміщення сільської ради. До того ж, ОСОБА_3 та ОСОБА_25 могли запитати у тих хлопців необхідні їм відомості і через паркан, а не відразу перестрибувати через паркан та вступати у бійку;

-показаннями свідка ОСОБА_24 , який суду показав, що товаришує з ОСОБА_3 . Ввечері 09.04.2021 року він та його товариші ОСОБА_28 та ОСОБА_26 знаходилися у ОСОБА_22 вдома, в с. Носиківка та грали у комп`ютерні ігри. ОСОБА_26 повідомив, що піде прогулятися у село і пішов сам, оскільки всі інші його товариші залишилися у ОСОБА_22 . Приблизно через одну годину ОСОБА_26 повернувся до ОСОБА_22 і вони побачили у нього крововилив під оком та кров на руці. При цьому ОСОБА_26 їм розповів, що проходив біля магазину, де побачив автомобіль зеленого кольору ВАЗ 2109, вважав, що то односельці та вирішив привітатися. Коли він підійшов, щоб привітатися, то двоє хлопців, що були біля автомобіля, його побили, після чого сіли в автомобіль та поїхали в напрямку до автобусної зупинки. ОСОБА_26 повідомив, що ці двоє хлопців можуть бути знайомими ОСОБА_3 . Всі, хто був у ОСОБА_22 удома, вирішили поїхати на автомобілі останнього і подивитися на тих хлопців, що безпричинно побили ОСОБА_23 , котрий ще неповнолітній. Коли вони приїхали до будинку ОСОБА_3 , то останній, а також ОСОБА_21 та ОСОБА_25 знаходилися на подвір`ї. ОСОБА_26 розповів їм про побиття двома невідомими високими та кремезними хлопцями віком понад 25 років неподалік від магазину. Хтось із компанії присутніх припустив, що ці хлопці, які заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_29 , можуть бути родом із с. Козлівка та запропонував їхати та розшукати їх. Всі погодилися на таку пропозицію і почали сідати у автомобіль ОСОБА_22 , щоб їхати. Так, ОСОБА_22 був за кермом автомобіля, а він, ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 розмістилися у салоні на пасажирських сидіннях. По дорозі в с. Козлівку вони не домовлялися, як будуть розшукувати кривдників ОСОБА_23 , а лише вирішили їхати до будинку культури. Разом з тим, у с. Козлівка вони приїхали не до будинку культури, а до приміщення сільської школи. Хлопці вийшли покурити та пройшлися біля шкільного стадіону, але там нікого не було. ОСОБА_26 , який мав би упізнати своїх кривдників, з автомобіля не виходив. ОСОБА_3 повернувся до автомобіля і вони сіли в автомобіль та вирішили їхати додому. Спускаючись вулицею від приміщення сільської школи донизу, вони побачили біля якогось приміщення світло від ліхтарика на мобільному телефоні. Людей він не бачив. Хтось у автомобілі крикнув до ОСОБА_22 , щоб він зупинив автомобіль, бо біля ліхтарика побачив хлопців. ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, щоб спитати, у кого в селі є зелений ВАЗ 2109. Разом з ОСОБА_3 з автомобіля вийшов ОСОБА_25 . Через деякий час ОСОБА_21 , який знаходився у автомобілі, сказав, що хлопці з кимсь б`ються і ОСОБА_22 вирішив автомобілем з`їхати нижче по дорозі аж до автобусної зупинки. Біля автобусної зупинки вони просиділи у автомобілі приблизно 5 хвилин і до автомобіля прибігли ОСОБА_3 та ОСОБА_25 . При поверненні ОСОБА_3 він побачив, що у останнього були побиті кісточки пальців на обох руках. Коли вони всі розмістилися в автомобілі і їхали додому, то ОСОБА_3 і ОСОБА_25 повідомили, що побилися з якимись хлопцями, які кинули у ОСОБА_3 пивом. У ОСОБА_3 дійсно була мокра куртка, від якої був відчутний запах пива. Їдучи в автомобілі, він почув, що задзвонив мобільний телефон, але виявилося, що то чужий телефон і ОСОБА_3 повідомив, що випадково підняв його, коли йшов до автомобіля, оскільки вважав, що то випав з куртки належний йому мобільний телефон;

-показаннями допитаного в присутності спеціаліста відділу у справах дітей виконавчого комітету Шаргородської міської ради ОСОБА_20 неповнолітнього свідка ОСОБА_25 , який суду показав, що дружить із ОСОБА_3 09.04.2021 року у вечірній час він знаходився у ОСОБА_3 . Вони жарили картоплю, поїли та випили пива, зокрема, він випив 0,5 літра пива. Після цього до ОСОБА_3 приїхали ОСОБА_30 , ОСОБА_26 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 . Хлопці повідомили їм, що якісь двоє-троє невідомих хлопців, можливо із с. Козлівка побили їх товариша ОСОБА_23 , котрий проходив поблизу магазину, де виявив зелений автомобіль, та, подумавши, що то хтось із місцевих, хотів привітатися, для чого постукав у вікно, а невідомі вибігли із автомобіля і побили його. ОСОБА_26 був заплаканий, а тілесних ушкоджень на ньому він не бачив. Всі вирішили розшукати тих невідомих хлопців, сіли у автомобіль під керуванням ОСОБА_33 і поїхали в с. Козлівку. Він та ОСОБА_3 сиділи на задньому сидінні. Коли вони приїхали в с. Козлівку, то була ніч, ні люди, ні автомобілі їм по дорозі не зустрілися. Так вони доїхали до стадіону, де зупинили машину. На стадіоні нікого не було, тому вони вже вирішили їхати додому. По дорозі додому в с. Носиківку поблизу приміщення за парканом вони побачили світло від ліхтарика і хлопців, припускає, що хлопців було п`ять. Хтось запропонував зупинитися і ОСОБА_30 зупинив автомобіль. ОСОБА_34 вийшов з автомобіля першим, а він вийшов слідом за ним і вони пішли швидко у напрямку до приміщення, де стояли хлопці, які, як було чути, сміялися. ОСОБА_34 запитав у тих хлопців: «чи добре бити малих?» і відразу переліз через паркан, що відділяв їх від хлопців та зістрибнув на землю, а він слідом за останнім також переліз через паркан і зістрибнув на землю неподалік від хлопців. Відразу невідомі хлопці кинули у його та ОСОБА_35 напрямку бокалом з водою, чи з пивом, так як бризки потрапили і на нього, і на ОСОБА_36 . Бокал з рідиною, який кинули невідомі хлопці, був пластиковий і вдарився об його голову та відлетів, і після цього ОСОБА_34 розпочав бійку, так як йому та ОСОБА_37 стало образливо від того, що в них кинули бокалом. На місці бійки він бачив потерпілого і ще одного невідомого хлопця з бородою, який і кинув бокалом у їх з ОСОБА_38 сторону. Коли ОСОБА_34 почав наносити удари невідомим хлопцям, то він почав втікати до автомобіля і сказав хлопцям, що там за парканом відбувається бійка. Шум бійки було чути до них. Він побіг донизу вулицею, а решту його товаришів побігли за ним. ОСОБА_30 автомобілем також поїхав по дорозі донизу, де зупинився і всі очікували ОСОБА_36 . Коли ОСОБА_34 прибіг до автомобіля, то вони всі сіли у автомобіль і поїхали;

-показаннями свідка ОСОБА_33 , який суду показав, що знайомий із ОСОБА_3 09.04.2021 року увечері в нього вдома знаходилися його знайомі: ОСОБА_31 , ОСОБА_39 , ОСОБА_26 , ОСОБА_32 . ОСОБА_40 відлучився від їх компанії на 1-2 години, а коли повернувся до них, то у нього було підбите око. ОСОБА_26 повідомив їм, що його побили невідомі високі хлопці, які знаходилися у зеленому автомобілі поблизу магазину, де він проходив. В автомобілі було троє хлопців, а побив ОСОБА_23 хтось один із них. У його батька є автомобіль ВАЗ 2106, яким він має право керувати, тому на цьому автомобілі вони всі вирішили поїхати до ОСОБА_3 , щоб з`ясувати, що то за невідомі хлопці побили їх товариша ОСОБА_23 , так як хтось із компанії припустив, що ті хлопці могли приїхати саме до ОСОБА_3 . Коли вони приїхали до ОСОБА_3 , то невідомих хлопців там не було. А був ОСОБА_41 . Вони повідомили ОСОБА_3 і решті хлопців про побиття неповнолітнього ОСОБА_23 ОСОБА_3 заперечив, що до нього хтось приїздив і вони всі разом вирішили їхати в с. Козлівку і пошукати невідомих хлопців на зеленому автомобілі. Всі 8 чоловік сіли у його автомобіль і поїхали. Він був за кермом. Коли вони приїхали в с. Козлівку, то була ніч, приблизно 1-2 години 10.04.2021 року. По дорозі біля одного із приміщень у селі Козлівка вони помітили світло від ліхтарика і хтось йому сказав зупинитися, що він і зробив. З автомобіля вийшли ОСОБА_34 та ОСОБА_42 , котрі пішли в напрямку на світло ліхтаря, щоб спитати, кому належить зелений автомобіль ВАЗ. Він відчинив водійські дверцята, вийшов із автомобіля і став біля дверей. За парканом біля приміщення було видно хлопців, до яких пішли ОСОБА_34 і ОСОБА_41 . Відстань до паркану від автомобіля була приблизно 4 метри. Як хлопці перебралися за паркан, він не бачив, оскільки ліхтарик світив догори і поблизу було не добре все видно. До того ж, видимість перекривало дерево біля паркану. Він почув нецензурні висловлювання з того місця, куди пішли ОСОБА_34 та ОСОБА_42 і де знаходилися невідомі хлопці. Потім він почув звуки бійки, зокрема, нанесених ударів. Хто і кому наносив удари, він не бачив. Також, він почув такий звук, ніби об когось вдарився пластик. Він сказав хлопцям, що були у автомобілі, що вони поїдуть, сів за кермо і поїхав вулицею донизу. ОСОБА_34 та ОСОБА_42 ще на той час до автомобіля не повернулися. Потім до автомобіля прийшов ОСОБА_42 , який був весь мокрий, з чого він зрозумів, що саме у нього кинули чимось пластиковим з рідиною. ОСОБА_42 сказав, що у нього кинули пластиковим стаканом із пивом. Він не пам`ятає, коли ОСОБА_34 повернувся до автомобіля. Коли вони їхали додому, то у ОСОБА_35 задзвонив мобільний телефон, як виявилося, не його, а помилково підібраний на місці бійки, тому ОСОБА_34 залишився у с. Козлівка, щоб повернути телефон, а вони поїхали у с. Носиківка. ОСОБА_26 , котрий мав би впізнати своїх кривдників, у с. Козлівка із автомобіля не виходив взагалі.

Також, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:

- даними, що містяться у витягу з ЄРДР про внесення заяви ОСОБА_5 від 12.04.2021 року про заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 10.04.2021 року приблизно о 00 годині 30 хвилин біля приміщення Козлівської сільської ради в с. Козлівка (а.с.43);

- даними, що містяться в рапорті чергового ВП №2 Жмеринського РВП від 12.04.2021 року про надходження заяви від ОСОБА_5 про заподіяння йому тілесних ушкоджень 10.04.2021 року приблизно о 00 годині 30 хвилин ОСОБА_3 (а.с.44);

- даними, що містяться в протоколі про прийняття заяви потерпілого ОСОБА_5 від 12.04.2021 року про нанесення йому тілесних ушкоджень 10.04.2021 року приблизно о 00 годині 30 хвилин в область голови та тулуба (а.с.45);

- висновком експерта за №13 від 13-14.04.2021 року (а.с.46-47), з якого убачається, що у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці в області повік лівого ока, на нижній повіці правого ока, в лівій здухвинній ділянці; розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока; перелом кісток спинки носа без зміщенням відламків. Розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока та перелом кісток спинки носа без зміщенням відламків відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Синці в області повік лівого ока, на нижній повіці правого ока, в лівій здухвинній ділянці відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів), можливо 10.04.2021 року. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 могло бути спричинено не менше двох дій тупим твердим предметом (предметами);

- висновком експертів за №24-к від 01.06-12.08.2021 року (а.с.48-50), з якого убачається, що відповідно до записів у медичних документах, у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження: перелом кісток носа зі зміщенням уламків; гематома перегородки носа; синці в ділянці лівого ока, нижньої повіки правого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого очного яблука, синець в лівій здухвинній ділянці. Описані ушкодження у ОСОБА_5 спричинені дією (не менш як три травматичних прикладання в ділянку обличчя та в ліву здухвинну ділянку) тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів) за механізмом «удар», «стиснення», «розтягнення», яким могли бути руки, стиснуті в кулак, взута нога. Індивідуальні особливості травмуючої поверхні на морфологічних характеристиках тілесних ушкоджень не відобразилися. Локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 на різних поверхнях тіла, виключає можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння з положення стоячи на площину. Перелом кісток носа зі зміщенням уламків у ОСОБА_5 має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад шість днів, але не більше двадцяти одного дня); гематома перегородки носа, синці в ділянці лівого ока, нижньої повіки правого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого очного яблука, синець в лівій здухвинній ділянці мають ознаки легкого тілесного ушкодження. По давності тілесні ушкодження могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи, 10.04.2021 року. Термін перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у ВОКЛ ім. М.І. Пирогова (з 15.04. по 23.04.2021 року 8 ліжко-днів) відповідає характеру та важкості отриманих ним тілесних ушкоджень;

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.08.2021 року з фототаблицею за участю підозрюваного ОСОБА_3 , з яких убачається, що ОСОБА_3 показав та розказав про вчинення ним кримінального правопорушення, вказав яким чином наніс тілесні ушкодження потерпілому (а.с.58-61).

Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, не заперечували.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Так, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Обвинувачення, висунуте стороною обвинувачення ОСОБА_3 , повністю відповідає вимогам п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Зокрема, 10 квітня 2021 року приблизно о 00:30 годині, у с. Козлівка Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, поблизу приміщення колишньої Козлівської сільської ради, в ході виниклої суперечки із ОСОБА_5 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин обвинувачений ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в обличчя.

Внаслідок нанесених ОСОБА_3 ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта №13 від 13-14.04.2021 року, у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці в області повік лівого ока, на нижній повіці правого ока, в лівій здухвинній ділянці; розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока; перелом кісток спинки носа без зміщенням відламків. Розлитий крововилив під білкову оболонку лівого ока та перелом кісток спинки носа без зміщенням відламків відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Синці в області повік лівого ока, на нижній повіці правого ока, в лівій здухвинній ділянці відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (предметів), можливо 10.04.2021 року. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 могло бути спричинено не менше двох дій тупим твердим предметом (предметами).

Згідно з висновком експертів №24-к від 01.06.-12.08.2021 року, відповідно до записів у медичних документах, у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження: перелом кісток носа зі зміщенням уламків; гематома перегородки носа; синці в ділянці лівого ока, нижньої повіки правого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого очного яблука, синець в лівій здухвинній ділянці. Описані ушкодження у ОСОБА_5 спричинені дією (не менш як три травматичних прикладання в ділянку обличчя та в ліву здухвинну ділянку) тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів) за механізмом «удар», «стиснення», «розтягнення», яким могли бути руки, стиснуті в кулак, взута нога. Індивідуальні особливості травмуючої поверхні на морфологічних характеристиках тілесних ушкоджень не відобразилися. Локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 на різних поверхнях тіла, виключає можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння з положення стоячи на площину. Перелом кісток носа зі зміщенням уламків у ОСОБА_5 має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад шість днів, але не більше двадцяти одного дня); гематома перегородки носа, синці в ділянці лівого ока, нижньої повіки правого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого очного яблука, синець в лівій здухвинній ділянці мають ознаки легкого тілесного ушкодження. По давності тілесні ушкодження могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи, 10.04.2021 року. Термін перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у ВОКЛ ім. М.І. Пирогова (з 15.04. по 23.04.2021 року 8 ліжко-днів) відповідає характеру та важкості отриманих ним тілесних ушкоджень.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання самого обвинуваченого, який, на переконання суду, у повному обсязі визнав свою вину, про що зазначив під час судових дебатів та в ході наданого останнього слова обвинуваченого, хоча в ході судового розгляду наполягав на тому, що умислу наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 не мав, діяв виключно з метою самооборони, а також показання потерпілого, допитаних свідків сторони обвинувачення, досліджені судом письмові докази.

При цьому, стороною захисту клопотання про виклик свідків чи про приєднання доказів не заявлялися.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування у формі дізнання за ч.2 ст.125 КК України суд вважає вірною, а також вважає, що він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вважає безпідставним ствердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не мав умислу на вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а діяв в межах самозахисту від дій потерпілого, який кинув у нього бокал з пивом, що втрапив у руку та забруднив рукав куртки.

Так, на переконання суду, про умисел обвинуваченого на вчинення умисного кримінального правопорушення свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчинених ним діянь, зокрема, мотив та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого.

Зокрема, на запитання головуючого судді обвинувачений ОСОБА_3 уточнив, що бокал з пивом, який, як він вважає, був кинутий у його бік саме потерпілим, був пластиковим, не заподіяв йому жодних тілесних ушкоджень; ні потерпілий, ні інші хлопці, які знаходилися біля потерпілого, активних дій щодо нього не виявляли, більше того, ударів не наносили, а саме він наніс першим удари по обличчю ОСОБА_5 ; на захист ОСОБА_5 товариші останнього не ставали, ударів у відповідь не наносили; ОСОБА_19 також на його удари ударів у відповідь не наносив.

Вказані обставини переконують суд, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

На переконання суду, усі дії ОСОБА_3 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_5 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин через, на його думку, неправомірну поведінку потерпілого щодо нього, який, як він вважав, кинув у нього пластиковим стаканом із пивом.

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_5 заперечує вказані ствердження обвинуваченого, а також допитані свідки сторони обвинувачення, показання яких суд сприймав безпосередньо, показали, що не бачили ніяких дій з боку потерпілого, спрямованих на нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та кидання стакана з пивом, а також необхідності обвинуваченому наносити удари потерпілому.

Так, обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_6 у ході судового розгляду наполягали, що дії обвинуваченого полягали у «самозахисті» та «самообороні» від протиправних дій потерпілого, які викликали сильну образу та психічне збудження і агресію у ОСОБА_3 .

Суд констатує, що в ході судового розгляду не встановлено будь-яких протиправних дій з боку потерпілого ОСОБА_5 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Також, суд звертає увагу сторони захисту, що таких понять як «самозахист» та «самооборона» у Кримінальному кодексі України не існує.

Так, в КК України існує ст.36, котра розкриває поняття «необхідна оборона», наслідки її перевищення.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Стаття 36 КК України визначає необхідну оборону як набір дій, спрямованих на захист своїх або чужих інтересів, а також інтересів суспільства і держави від кримінального правопорушення. При необхідній обороні допускається заподіяння шкоди нападаючому, якої достатньо в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому, не можна допускати перевищення меж необхідної оборони.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_5 не вчиняв щодо ОСОБА_3 будь-яких дій та посягань, які б вимагали від останнього активних дій для негайного їх відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду, згідно із ст.24 КК України, умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільні небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Виходячи з аналізу обвинувального акту та із показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який не заперечує факту нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, з аналізу показань потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_25 , вбачається, що саме ОСОБА_3 розпочав на вулиці біля приміщення колишньої Козлівської сільської ради словесний конфлікт з потерпілим та товаришами останнього, першим наніс удари ОСОБА_5 в обличчя кулаком і, при цьому, потерпілий не чинив ніяких дій, спрямованих на заподіяння обвинуваченому тілесних ушкоджень.

За встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_3 носили активний та цілеспрямований характер.

Наведені обставини в обвинувальному акті в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_3 , умисно завдаючи потерпілому ОСОБА_5 перший удар в обличчя кулаком, не маючи активних дій потерпілого у відповідь, не тільки не припинив своїх дій, а навпаки продовжив їх та навмисно наніс другий удар кулаком у обличчя потерпілого, тобто, на переконання суду, розумів значення своїх дій, неминучі наслідки цих дій і бажав настання передбачуваних наслідків свого діяння, тобто діяв з прямим умислом.

До того ж, стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами виникнення у обвинуваченого ОСОБА_3 сильного душевного хвилювання, що викликане суспільно небезпечним посяганням щодо нього з боку потерпілого.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є вірною; винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена проаналізованими вище доказами, тому, на переконання суду, він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

При цьому, суд враховує, що особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання обвинуваченого, як вказав Верховний Суд у постанові від 09.12.2021 року у справі №487/4245/18, є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч.2 ст.94 КПК України). Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності. Водночас регламентований ст.62 Конституції України та закріплений у ст.17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.
У цьому кримінальному провадженні суд, безпосереднього дослідивши та оцінивши докази відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, в результаті доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вимог ч.2 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.125 КК України, класифікується як кримінальний проступок.

Відповідно до обвинувального акту від 27.08.2021 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , зазначено його щире каяття.

Суд враховує таку пом`якшуючу покарання ОСОБА_3 обставину, як щире каяття обвинуваченого, передбачену п.1 ч.1 ст.66 КК України.

Так, ОСОБА_3 під час судового розгляду, судових дебатів та в останньому слові обвинуваченого зазначив, що вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає повністю.

З правового висновку Верховного Суду у справі №457/529/20 від 20.04.2021 року вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчила про щирий жаль з приводу вчинених дій, про їх осуд, оскільки останній неодноразово звертався до потерпілого ОСОБА_5 з проханням вибачити йому та з проханням про примирення.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

На переконання суду, ОСОБА_3 усвідомив свою протиправну поведінку та суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілого ОСОБА_19 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до обвинувального акту від 27.08.2021 року, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської МЛ не перебуває, що вбачається із довідки КНП «Шаргородська МЛ» (а.с.52).

За місцем проживання в с. Носиківка Жмеринського району Шаргородською міською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, яка в громадських місцях та в побуті поводить себе добре, скарг щодо його поведінки до органу місцевого самоврядування не надходило, що вбачається із довідки-характеристики, виданої виконкомом Шаргородської міської ради за №63 від 19.04.2021 року (а.с.53).

З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт, враховуючи наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, характеристику обвинуваченого з місця проживання, думку потерпілого, який вважає, що ОСОБА_3 заслуговує на найбільш суворе покарання, передбачене у санкції ч.2 ст.125 КК України, оскільки на його думку, обвинувачений не розкаявся у вчиненому.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або арешту, або обмеження волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, як просив у судових дебатах процесуальний прокурор, а також, як просили обвинувачений та його захисник, так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого, виходячи з наступного.

Так, суд констатує відсутність обтяжуючих покарання обставин, але зазначає, що покарання у виді штрафу, яке передбачене в санкції ч.2 ст.125 КК України, є надто м`яким, з врахуванням обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення 10.04.2021 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що суперечка між обвинуваченим та потерпілим виникла з вини обвинуваченого та не потребувала вчинення активних умисних дій, що полягали у нанесенні потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого, що полягали у заподіянні потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, не співмірні з обставинами та обстановкою виниклого між ними 10.04.2021 року конфлікту.

Також, суд не вбачає підстав для застосування найбільш суворого виду покарання, на призначенні якого наполягав потерпілий і яким є арешт та обмеження волі, оскільки положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі №716/1224/19.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права, а призначення йому більш суворого виду покарання, на чому наполягав потерпілий, становитиме «особистий надмірний тягар для особи», з огляду на встановлені обставини справи та проаналізовані докази у їх сукупності.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.125 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_43