Справа № 152/1474/21
В И Р О К
іменем України

13 грудня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1474/21

Провадження №1-кп/152/132/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинувальним актом від 29.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 15.11.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шаргород Вінницької області, фактичне і зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та угоду про визнання винуватості від 29.11.2021 року, укладену між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні на підставі ст.37 КПК України, з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 з другої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, попередньо домовившись із невстановленою органом дізнання особою про придбання наркотичного засобу, умисно 15 листопада 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин на околиці с. Джурин Жмеринського району Вінницької області, поблизу закинутої будівлі придбав у невстановленої органом дізнання особи два целофанових пакети із вмістом рослини зеленого кольору, за зовнішніми ознаками схожої на рослину коноплі, помістив до кишені свого жилету, таким чином здійснивши незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту.

15.11.2021 року проведено особистий обшук особи ОСОБА_3 та на підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 17.11.2021 року працівниками ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області проведено обшук іншого володіння особи, а саме: автомобіля «Volkswagen Tiguan» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , в якому їхав ОСОБА_3 , перевозячи при собі наркотичний засіб. Під час обшуку ОСОБА_3 в присутності понятих добровільно видав два целофанові пакети із подрібненою сухою речовиною зеленого кольору, яка, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-21/16415-НЗПРАП від 19.11.2021 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 32,48 г.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» («Список №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1»,) канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Розмір вилученого у ОСОБА_3 особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, канабісу, більший від невеликого розміру, але менший від великого розміру, встановлених Таблицею 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за №188 від 01.08.2000 року (в редакції від 04.12.2020 року).

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту.

Під час проведення досудового розслідування 29.11.2021 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000116, яка подана до суду разом із обвинувальним актом.

Так, судом встановлено, що означена угода про визнання винуватості, укладена 29.11.2021 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000116, та підозрюваним ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468-470, 472 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 29.11.2021 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000116 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.309 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичних засобів без мети збуту; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обтяжуючих покарання ОСОБА_3 обставин; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

При цьому, при узгодженні покарання сторони угоди врахували, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, є кримінальним проступком, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, тому згідно з ч.4 ст.469 КПК України, в даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Сторони угоди надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що обов`язки щодо співпраці з правоохоронними органами у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншими особами, на ОСОБА_3 не покладаються.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_6 , що є старшим групи прокурорів у цьому кримінальному проваджені, в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просила цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Крім того, прокурор ОСОБА_6 просить суд вирішити питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, наркотичні засоби знищити, а процесуальні витрати в сумі 1372,96 грн. покласти на обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 29.11.2021 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 15 листопада 2021 року через мобільний додаток «Телеграм» домовився із невідомою особою про придбання наркотичного засобу коноплі, оскільки до того вживав наркотичні засоби шляхом куріння. Невідома особа у повідомленні на мобільний телефон вказала місце, де на околиці с. Джурин Жмеринського району Вінницької області, поблизу закинутої будівлі знаходитиметься наркотичний засіб. В нього на все була одна година. Тому він попросив свого знайомого ОСОБА_8 терміново підвезти його у с. Джурин, на що останній погодився. На автомобілі ОСОБА_7 «Volkswagen Tiguan» з державним номерним знаком НОМЕР_1 він приїхав до околиці с. Джурин, вийшов із автомобіля і пішов до закинутої будівлі, схожої на ферму у минулому. На вказаному місці під камінцем він знайшов два целофанові пакетики із коноплею, які забрав, а на те місце поставив грошові кошти. Один пакетик із коноплею він поставив у кишеню, а другий під жилет, після чого повернувся до автомобіля і поїхав додому, нічого не сказавши ОСОБА_7 . Наркотичний засіб він придбав для власного вживання шляхом куріння, без мети збуту. На околиці с. Гибалівка Жмеринського району автомобіль зупинили поліцейські, на запитання яких про те, чи є у нього заборонені в обігу речі, він повідомив, що має наркотичні засоби, які добровільно видав. У вчиненому він щиро розкаюється. З того часу, як вчинив кримінальне правопорушення, наркотичних засобів він не вживає. Також, в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн., заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини, а також має змогу сплатити штраф.

ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, від цього злочину потерпілих немає.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про визнання винуватості від 29.11.2021 року, укладеної між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність домовленості про покладення обов`язків на обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою; умови щодо цивільної відповідальності обвинуваченого у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, згідно із якими сторони підтверджують, що в результаті кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна; узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн.; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.
Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичних засобів без мети збуту, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.2 ст.474 КПК України.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у обвинувальному акті від 29.11.2021 року.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 КПК України, тобто у підготовчому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Речові докази два целофанові пакети із подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження в пакувальних пакетах НПУ SUD №1141718 та НПУ SUD №3098534 слід знищити.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 19.11.2021 року за №СЕ-19/102-21/16415-НЗПРАП вбачається, що у справі проведено експертизу матеріалів, речовин та виробів (а.с.35-40). Вартість проведення експертизи становить 1372,96 грн. (а.с.34). Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 1372,96 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 472, 473, 474, 475, 100, 122, 124 КПК України, ч.1 ст.309 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 листопада 2021 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 15.11.2021 року, між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 1372 (одну тисячу триста сімдесят дві) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/102-21/16415 НЗПРАП від 19.11.2021 року.

Речові докази: два целофанові пакети із подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження в пакувальних пакетах НПУ SUD №1141718 та НПУ SUD №3098534 знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_9