Справа №295/52/22
УХВАЛА
Іменем України

05.01.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із указаною скаргою, у якій зазначає, що 16.11.2021 року другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницьком,у внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000235 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_5 від 21.10.2021 по справі № 295/13565/21. У подальшому 01.12.2021 адвокатом ОСОБА_6 на адресу ДБР направлено клопотання про надання витягу з ЄРДР, визнання ОСОБА_3 потерпілим та проведення допиту, з метою надання доказів, а також проведення інших необхідних слідчих діях, яке надійшло до адресата 06.12.2021 року. Тільки 29.12.2021 року адвокатом скаржника отримано відповідь на дане клопотання від 01.12.2021 року, а саме постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 06.12.2021 року. Скаржник звертає увагу слідчого судді, що постанова про відмову у визнанні його потерпілим від 06.12.2021 старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 є невмотивованою, так як не містить жодної підстави вважати заявника особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України. Окремо ОСОБА_3 зауважує у скарзі, що в результаті незаконних дій працівників поліції йому заподіяно моральну та фізичну шкоду, а саме інспектора СРПП Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , капітана поліції ОСОБА_8 та першого заступника начальника Бердичівського районного відділу поліції підполковника поліції ОСОБА_9 , які ображаючи гідність скаржника безпідставно, зловживаючи службовими повноваженнями, застосували відносно нього незаконно спеціальні засоби (кайданки), а також спричинили тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на лівому та правому плечі, лівому променево-запястковому суглобі та на лобі зліва.

З огляду на викладене у скарзі ОСОБА_3 просить: 1) визнати бездіяльність старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 , яка полягає у невизнанні ОСОБА_3 в якості потерпілого, як особи, яка подала заяву про кримінальне правопорушення та якому завдано шкоду; 2) скасувати постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 від 06.12.2021 в кримінальному провадженні № 0000235; 3) зобов`язати уповноважену особу другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допитати його в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000235 з метою надання доказів на підтвердження заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Гр. ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав вимоги скарги з підстав у ній викладених, просив їх задовольнити. Додав, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 110 КПК України, оскільки в ній не наведені мотиви відмови, а заподіяння скаржнику фізичної шкоди підтверджується висновком судово-медичного експерта і цей висновок направлявся до ТУ ДБР.

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. Неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення гр. ОСОБА_3 , вивчивши й дослідивши зміст скарги, а також доданих до неї матеріалів, оцінивши докази окремо та у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та за якими надано право на оскарження. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000235 за фактом перевищення влади або службових повноважень працівниками правоохоронного органу, що супроводжувалось спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Представник скаржника адвокат ОСОБА_10 звернулася до ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, із клопотанням про залучення ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні.

Постановою від 06.12.2021 року старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 відмовив ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному проваджені. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для прийняття такого рішення стало твердження про те, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено заподіяння ОСОБА_3 моральної, фізичної чи майнової шкоди.

Так, згідно з положенням ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини, при цьому мотивувальна її частина повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Про необхідність винесення виключно вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим йдеться мова і у статті 55 КПК України.

На переконання слідчого судді, висновок слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному проваджені №0000235 не є у достатній мірі вмотивованим. Зокрема, у своїй постанові слідчий фактично надає лише визначення різним видам шкоди, у чому вона полягає та яким чином можна встановити її заподіяння. Підсумовуючи викладене, слідчий робить висновок про відсутність на даний час у провадженні доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з цим, слідчим суддею звернуто увагу на те, що розслідування у кримінальному провадженні ведеться за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Безпосередньо у витягу із ЄРДР йдеться мова про можливе безпідставне застосування працівниками поліції спецзасобів відносно ОСОБА_3 та спричинення останньому тілесних ушкоджень. Такий виклад обставин наведений слідчим і на початку оскаржуваної постанови. Разом з тим, посилаючись на відсутність доказів завдання скаржнику, зокрема фізичної та моральної шкоди, слідчий у мотивувальній частині постанови взагалі не дає оцінку можливому спричиненню ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. У разі ж, наприклад, відсутності на даний час в органу досудового розслідування доказів спричинення таких ушкоджень, постанова мала б містити посилання принаймні на наявні на цей час в органу досудового розслідування докази не встановлення таких ушкоджень. Зокрема, посилання на показання свідків, попередні висновки експертних досліджень, медичну документацію тощо.

Крім цього, до скарги гр. ОСОБА_3 доданий акт №347 судово-медичного обстеження від 23.08.2021, складеного судово-медичним експертом ОСОБА_11 за результатами судово-медичного обстеження по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , на підставі направлення слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 на предмет установлення характеру і тяжкості тілесних ушкоджень. У даному акті експерт дійшов висновку про виявлення у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у вигляді крововиливів на лівому та правому плечі, лівому променево - зап`ястковому суглобі, на лобі зліва, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (-их), твердого (-их предмету (-ів) та їх спричинення за обставин та в термін, вказаних у направленні та освідуємим, не виключається можливим.
За змістом ч. 2 ст. 55, п. 4 ч. 1 ст. 56 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Протягом кримінального провадження потерпілий має право заявляти відводи та клопотання.

При цьому згідно із положенням ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, за змістом статті 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином сама по собі наявність у матеріалах кримінального провадження клопотання про залучення особи в якості потерпілого за кримінальним процесуальним законом надає такій особі статус потерпілого та наділяє останнього відповідними правами і обов`язками. У свою чергу законодавець не вимагає від слідчого, прокурора або дізнавача вчинення будь-яких інших дій для підтвердження набуття такого процесуального статусу у кримінальному провадженні, як-то наприклад, винесення відповідної постанови тощо.

Зазначена позиція повністю відповідає роз`ясненням, наданим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017. Так, у даному Листі суд касаційної інстанції зазначив, що «по-різному вирішуються питання формулювання положень резолютивної частини ухвали слідчого судді в разі скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. В одних випадках слідчі судді постановляють рішення зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим, а в інших - обмежуються рішенням про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. Перший з наведених підходів не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування».

Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

У свою чергу слідчий суддя вважає за можливе відмовити в задоволенні вимог скарги щодо зобов`язання слідчого надати пам`ятку про процесуальні права й обов`язки потерпілого та допитати заявника у якості потерпілого за передчасністю даних вимог.

На думку слідчого судді, питання щодо проведення допиту у якості потерпілого належить до дискреційних повноважень слідчого та не може бути вирішене слідчим суддею до винесення слідчим вмотивованої постанови про відмову у задоволенні клопотання у проведенні такої слідчої (процесуальної) дії.

У випадку винесення слідчим, наприклад, вмотивованої постанови про відмову у задоволенні клопотання про допит потерпілого у кримінальному провадженні, останній має право у разі незгоди із прийнятим рішенням слідчого оскаржити його згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України. Також як зазначалось вище, законодавець безпосередньо не пов`язує набуття статусу потерпілого у провадженні із надання або не надання слідчим пам`ятки про процесуальні права та обов`язки певній особі.

Крім цього, слідчий суддя вважає за можливе відмовити в задоволенні вимог скарги щодо визнання бездіяльності старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 , яка полягає у невизнанні ОСОБА_3 в якості потерпілого, за невідповідністю даних вимог положенням чинного кримінального процесуального законодавства України, зокрема наведеним у статті 307 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 56, 110, 220, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 від 06.12.2021 про відмову у визнанні потерпілим.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя