Провадження №1-кп/522/2729/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні №0000673, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.08.2021 року, у відкритому судовому засіданні, у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Любашівки, Одеської області, громадянки України, неодруженої, непрацюючої, із вищою освітою, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженої:
-15.06.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2021 року у вечірній час, у ОСОБА_3 , яка перебувала у приміщенні магазину «Обжора», розташованому за адресою: місто Одеса, вулиця Колонтаївська, будинок №71, із корисливих мотивів, виник намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій намір, направлений на заволодіння чужим майном, 01.08.2021 року приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_3 підійшла до ОСОБА_6 , яка , на той час, перебувала на своєму робочому місці у магазині «Обжора», розташованому за адресою м. Одеса, вулиця Колонтаївська, будинок №71, та попросила у неї, у зв`язку із необхідністю зателефонувати знайомому, передати їй мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 .

Не підозрюючи про намір ОСОБА_3 , громадянка ОСОБА_6 передала їй мобільний телефон торгової марки «REALME», іmеі: НОМЕР_1 в корпусі зеленого кольору вартістю 4 744 грн., в якому знаходились cім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» з абонентським номером: НОМЕР_2 , та cім-карта оператора мобільного зв`язку «Lifecell» за абонентським номером: НОМЕР_3 , які вартості не представляють.

Обманувши потерпілу ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_3 , не маючи намір повертати чуже майно, із місця скоєння кримінального правопорушення зникла, майном потерпілої розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 4 744 грн.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому провадженні обвинувачена ОСОБА_3 щиро розкаялась у вчиненні указаного кримінального правопорушення, та підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилась, письмово просила проводити судовий розгляд без її присутності, та вирішення питання щодо міри покарання відносно обвинуваченої ОСОБА_3 залишила на розсуд суду.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувались, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує її особу та те, що вона обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 ,суд враховує те, що вона щиро розкаялась у вчиненні кримінального правопорушення, що матеріальна шкода потерпілій відшкодована.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 відсутні.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) зазначено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Як зазначено у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.

На думку суду, призначення покарання у вигляді штрафу або виправних робіт є неможливим, так як обвинувачена ОСОБА_3 офіційно не працевлаштована.

Суд вважає, що призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі не буде достатнім для виправлення указаної обвинуваченої, та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , наявності вище зазначених двох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що їй необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, та звільнити указану обвинувачену від відбування покарання, із випробуванням, та покласти на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає недоцільним покладення на обвинувачену ОСОБА_3 додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень цією обвинуваченою.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається, із матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 не відбула покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року, згідно до якого вона була засуджена за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., а тому суд зобов`язаний призначити їй покарання за сукупністю вироків, із врахуванням невідбутого покарання за вище указаним вироком суду.

Згідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року, згідно до якогообвинувачена ОСОБА_3 була засуджена до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. повинен виконуватись самостійно.

У зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.
Питання про долю речових доказів суд вирішує, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 331, 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити їй покарання за указаною частиною указаної статті позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України строком на 1 /один/ рік покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 24.11.2021 року.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року, яким обвинувачену ОСОБА_3 було засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. виконувати самостійно.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.

Речовий доказ «CD R» диск білого кольору із написами синього кольору «Media» «700 мв 52 x Speed 80 min» із відеозаписами зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - мобільний телефон торгової марки «REALME», іmеі: НОМЕР_1 в корпусі зеленого кольору, в якому знаходились дві cім-карти з абонентськими номероми: НОМЕР_2 , та НОМЕР_3 вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 за належністю.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

24.11.2021