ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1809/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Черніговської області, громадянки України, неодруженої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 , маючи при собі залишки від вживання раніше придбаного по рецептах лікарів наркотичного засобу «метадон ЗН», помістила його до поліетиленового пакету, який у свою чергу заховала до м`якої іграшки з метою збуту невстановленій особі.
У подальшому ОСОБА_2 4 серпня 2021 року приблизно о 15 год. 38 хв., перебуваючи у відділенні «Нової пошти» № 239, що в м. Києві по вул. Тростянецькій, 12, передала для відправки, тим самим незаконно збула невстановленій досудовим розслідуванням особі, наркотичний засіб, обіг якої обмежений метадон (фенадон), масою 0,319г., що знаходився в поліетиленового пакеті, який у свою чергу знаходився у м`якій іграшці.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що вона раніше проживала з молодим чоловіком, з яким почала вживати наркотичні засоби. Оскільки в неї погіршився стан здоров`я, ОСОБА_2 звернулася до лікаря, який прописав їй заміщувану терапію, у зв`язку з чим вона отримувала наркотичний засіб метадон. Вказану наркотичну речовину вона розчиняла у воді та вживала, а залишки крейди та вати залишала. Через деякий час їй зателефонував знайомий, сказав, що йому дуже погано та попросив надіслати йому таблетки метадону. ОСОБА_2 відмовилася передати таблетки, але вирішила допомогти, оскільки сама розуміла як може бути погано від вживання наркотичних засобів. Так, ОСОБА_2 всі залишки крейди та вати, в яких був певний концентрат метадону, остання поклала у поліетиленовий пакет, який у свою чергу заховала до м`якої іграшки, пішла на Нову пошту та відправила знайомому 4 серпня 2021 року.
Вагу наркотичного засобу так як воно зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_2 не оспорює.
Жалкує про скоєне, попросила вибачення та просила суворо не карати, врахувати, що на її утриманні знаходиться мати інвалід, а сама вона пройшла курс реабілітації і на сьогоднішній день вже не вживає наркотичні засоби. Зазначала, що вона раніше ніколи не займалася збутом, просто вирішила допомогти знайомому, оскільки розуміла, як йому погано. Запевнила суд, що не буде допускати у майбутньому будь-яких порушень закону.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_2 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та захисники не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 307 КК України як незаконний збут наркотичного засобу.
При обранні виду та міри покарання суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, котрі наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Обираючи ОСОБА_2 захід примусу, суд ураховує ступень тяжкості вчиненого правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що остання не мала на меті отримати прибуток від своїх дій, дані про особу обвинуваченої, яка звернулася за допомогою до лікарів щоб одужати від наркотичної залежності, не працює, приходить до висновку, що останній необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 307 КК України.
Разом з тим, відповідно до правил ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування покарання з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Зазначене та відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, а також те, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться її мати ОСОБА_7 інвалід 2-ї групи, яка потребує постійного догляду, те, що ОСОБА_7 вирішила стати на шлях виправлення та пройшла курс реабілітації, раніше ані до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності не притягувалася, з урахуванням додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, дають підстави дійти до висновку про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_2 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК України.
Переконливих доводів, які б свідчили про неможливість досягти мети покарання через визначений судом порядок його відбування, прокурор у дебатах взагалі не навів. Лише сам той факт, що ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, про що вказує прокурор, не може бути безумовною підставою для неможливості її звільнення від відбування покарання.
Суд уважає, що призначене ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення, попередження вчинення нових злочинів та домірним вчиненому.
Також, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останньої та виконання нею процесуальних обов`язків суд уважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_2 залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, і призначити їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі вартість проведеної експертизи в сумі 1372 грн. 96 коп. в дохід держави.
Речовий доказ по справі: наркотичну речовину, обіг якої обмежено метадон (фенадон), масою 0,319г., що знаходиться в камері схову Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Суддя ОСОБА_1