08.09.2021
Справа № 642/5962/21
Провадження № 1-кс/642/3215/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні винесене в кримінальному провадженні 0000344 від 23.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, клопотання прокурора відділу 31/1 обласної прокуратури ОСОБА_3 , , про арешт майна, -
встановив:
до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання Прокурора відділу 31/1 обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000344 від 23.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Як зазначено у клопотанні, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованим у м. Полтаві проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом начальника ГУНП в Харківській області № 377-ос від 07.11.2019 ОСОБА_5 призначено на посаду поліцейського Батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Вказане вище свідчить про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи з 07.11.2019 по теперішній час на посаді поліцейського Батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, являвся працівником правоохоронного органу органу Національної поліції.

Будуючи працівником правоохоронного органу та займаючи вищевказану посаду, ОСОБА_5 16.08.2021, точний час у ході досудового розслідування не встановлений, усупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», використовуючи свій мобільний телефон № НОМЕР_1 за допомогою Інтернет месенджеру «Телеграм» за раніше досягнутою домовленістю зв`язався з ОСОБА_6 , щодо збуту останньому наркотичного засобу канабіс.

У ході переписки в зазначеному Інтернет месенджері ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що він може реалізувати останньому наркотичний засіб канабіс (шишки коноплі) за ціною 250 гривень за 1 грам вказаного наркотичного засобу, а також те що 4 граму вказаного наркотичного засобу він зможе реалізувати за 1100,00 гривень, при цьому 100 гривень із вказаної суми, йому необхідні на проїзд. Надалі ОСОБА_6 , запитав ОСОБА_5 , як йому передати грошові кошти.

17.08.2021 ОСОБА_5 , діючи умисно, використовуючи свій мобільний телефон № НОМЕР_1 за допомогою Інтернет месенджеру «Телеграм» зв`язався з ОСОБА_6 та повідомив, що грошові кошти за збут наркотичних засобів треба перерахувати йому на банківську картку № НОМЕР_2 .

18.08.2021 ОСОБА_6 через банківській термінал, поповнив рахунок наданої ОСОБА_5 банківської картки на суму 1 100, 00 гривень, при цьому комісія склала 29 гривень 70 копійок та на банківську картку було фактично зараховано 1 070 гривень 30 копійок. Після чого ОСОБА_6 роздрукував чек, та засобами Інтернет месенджеру «Телеграм» відправив вказаний чек ОСОБА_5 , у якості підтвердження перерахування грошових коштів. Після чого ОСОБА_5 підтвердив оплату та повідомив, що наркотичний засіб буде у нього 19.08.2021, та що ОСОБА_6 зможе його забрати, в будь-який зручний до нього час у м. Куп`янськ Харківської області.

Таким чином, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 заздалегідь обумовлену суму грошових коштів у розмірі 1 070 гривень 30 копійок в якості оплати за збут йому наркотичних засобів.

19.08.2021 засобами Інтернет месенджеру «Телеграм» ОСОБА_5 переніс зустріч на 25.08.2021.

Надалі ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, з мотивів незаконного збагачення за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, за невстановлених обставин, незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечний засіб - канабіс.

Після цього ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, перевіз придбаний наркотичний засіб канабіс, до раніше обумовленого з ОСОБА_6 місця за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збуту останньому.

25.08.2021 близько 17:30 ОСОБА_5 , перебуваючи біля супер-маркету «АТБ», розташованого за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, площа Центральна, 39, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, передав ОСОБА_6 , який діяв в ході контролю за вчиненням злочину, полімерний пакет з паперовим згортком з речовиною рослинного походження, який до цього незаконно придбав, зберігав та перевозив з метою збуту, в якому містилась речовина рослинного походження, масою 2,6269 грам, яка відповідно до висновку експертизи №СЕ-19/121-21/18906-НЗПРАП від 27.08.2021, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину склала 2, 2402 грама, тим самим ОСОБА_5 діючи умисно, незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, що знаходиться у незаконному обігу.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів.

Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи з 07.11.2019 по теперішній час на посаді поліцейського Батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, являючись працівником правоохоронного органу органу Національної поліції, діючи умисно, повторно, у період з 25.08.2021 по 02.09.2021, усупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», використовуючи свій мобільний телефон № НОМЕР_1 за допомогою Інтернет месенджеру «Воц Ап» за раніше досягнутою домовленістю неодноразово зв`язувався з ОСОБА_6 , щодо збуту останньому наркотичного засобу канабіс.

У ході переписки в зазначеному Інтернет месенджері ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що він може реалізувати останньому 30 грамів наркотичного засобу канабіс «шишки коноплі» за ціною за 8 000,00 гривень. Надалі ОСОБА_6 , запитав ОСОБА_5 , як йому передати грошові кошти.

02.09.2021 ОСОБА_5 , діючи умисно, використовуючи свій мобільний телефон № НОМЕР_1 за допомогою Інтернет месенджеру «Воц Ап» зв`язався з ОСОБА_6 та повідомив, що грошові кошти за збут наркотичних засобів треба перерахувати йому на банківську картку № НОМЕР_3

02.09.2021 ОСОБА_6 через банківській термінал, поповнив рахунок наданої ОСОБА_5 банківської картки на суму 4 500, 00 гривень, при цьому комісія склала 44 гривень 39 копійок та на банківську картку було фактично зараховано 4 455 гривень 61 копійок. Після чого ОСОБА_6 роздрукував чек, та засобами Інтернет месенджеру «Воц Ап» відправив вказаний чек ОСОБА_5 , у якості підтвердження перерахування грошових коштів, та повідомив останньому що у вказаної картки закінчився ліміт та необхідно надати іншу картку, для перерахування решти грошових коштів. Надалі ОСОБА_5 повідомив, що решту грошових коштів необхідно перерахувати на банківську картку № НОМЕР_2 .

В подальшому ОСОБА_6 через банківській термінал, поповнив рахунок наданої ОСОБА_5 банківської картки на суму 3 500, 00 гривень, при цьому комісія склала 94 гривень 50 копійок та на банківську картку було фактично зараховано 3 405 гривень 50 копійок. Після чого ОСОБА_6 роздрукував чек, та засобами Інтернет месенджеру «Воц Ап» відправив вказаний чек ОСОБА_5 , у якості підтвердження перерахування грошових коштів,

Після чого ОСОБА_5 підтвердив оплату та повідомив, що наркотичний засіб буде у нього до 06.09.2021, та що ОСОБА_6 зможе його забрати, в будь-який зручний до нього час у м. Куп`янськ Харківської області.

Таким чином, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 заздалегідь обумовлену суму грошових коштів в якості оплати за збут йому наркотичних засобів.

Надалі ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, з мотивів незаконного збагачення за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, за невстановлених обставин, незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечний засіб - канабіс.

Після цього ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, перевіз придбаний наркотичний засіб канабіс, до раніше обумовленого з ОСОБА_6 місця за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збуту останньому.

03.09.2021 близько 18:10 ОСОБА_5 , перебуваючи біля автостанції, розташованої за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Кузнечна, 1, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, передав ОСОБА_6 , який діяв в ході контролю за вчиненням злочину, синій полімерний пакет з речовиною рослинного походження, який до цього незаконно придбав, зберігав та перевозив з метою збуту, в якому містилась речовина рослинного походження, масою 25, 6193 грам, яка відповідно до висновку експертизи №СЕ-19/121-21/19701-НЗПРАП від 04.09.2021, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину склала 23, 5697 грама, тим самим ОСОБА_5 діючи повторно, незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, що знаходиться у незаконному обігу.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому повторно.

03.09.2021 о 18 год 20 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в ході проведення особистого обшуку у ОСОБА_5 вилучене належне останньому майно, а саме: мобільний телефон «Apple iPhone 8», банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , мобільний телефон «Xiaomi redmi note 9» imei 1: НОМЕР_6 , imei 2: НОМЕР_7 , службове посвідчення працівника поліції ГУНП в Харківській області ХКП № 016368 на ім`я сержанта поліції ОСОБА_5 , жетон поліції № 0167067, пакунок, обмотаний ізолентою чорного кольору, всередині якого мається порошкоподібна речовина білого кольору. В обгрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Вилучені в ході особистого обшуку предмети оглянуті слідчим під час обшуку та визнані речовими доказами. Вказані предмети мобільні телефони, містять в собі інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні. Оскільки, власник не повідомив коди розблокування мобільних телефонів, отримати докази можливо лише шляхом вивчення інформації, яка міститься на зазначених електронних носіях, як в стаціонарних, так і в лабораторних умовах, в тому числі під час проведення судово-комп`ютерних експертиз. Під час проведення вказаних експертиз необхідно співставити сліди отримані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій зі слідами, які містяться на вилучених під час обшуку носіях, шляхом їх подальшого співставлення та ідентифікації. Вилучені банківські картки містять доказову інформацію, оскільки оплата за збут наркотичних засобів здійснювалась в тому числі безконтактним способом, шляхом перерахування грошових коштів через термінали на підконтрольні підозрюваному ОСОБА_5 банківській картки. Вилучена порошкоподібна речовина білого кольору може бути наркотичним засобом, або психотропною речовиною, обіг якої обмежено та необхідно провести судові експертизи з її дослідження.

Орган досудового розслідування має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.170 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував окрім накладення арешту на вилучений у нього під час особистого обшуку при затриманні мобільний телефон «Xiaomi redmi note 9», посилаючись на те, що він йому не належить, а належить його дівчині.

Захиснисник підтримав доводи підзахисного ОСОБА_5 , також вважав недоцільним накладення арешту на банківські картки, оскільки вони самі по собі є лише пластиком.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказане у клопотанні майно було вилучено в ході проведення особистого обшуку у затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 03.09.2021 року, та проведено слідчим огляд речей. Постановою слідчого від 04.09.2021 року вилучені речі були визнані речовими доказами.

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів,

- конфіскації майна як виду покарання.

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, яке передбачено ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Щодо доводів підозрюваного ОСОБА_5 з приводу того, що мобільний телефон «Xiaomi redmi note 9» йому не належить, а належить іншій особі, на даний час слідчим суддею не приймається, оскільки матеріали клопотання таких відомостей не містять, не надані такі і під час судового засідання. Однак, вказаний мобільний телефон був вилучений саме у нього в ході особистого обшуку під час затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, можливої конфіскації як виду покарання, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно , яке було вилучене 03.09.2021 у ОСОБА_5 в ході обшуку під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України, а саме на:
-мобільний телефон «Apple iPhone 8», банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , мобільний телефон «Xiaomi redmi note 9» imei 1: НОМЕР_6 , imei 2: НОМЕР_7 , службове посвідчення працівника поліції ГУНП в Харківській області ХКП № 016368 на ім`я сержанта поліції ОСОБА_5 , жетон поліції № 0167067, пакунок, обмотаний ізолентою чорного кольору, всередині якого мається порошкоподібна речовина білого кольору.
Виконання ухвали суду доручити Другому слідчому відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.
Роз`яснити, що володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1