Ухвала
Іменем України
30 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 333/1256/19
провадження № 51-6083ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року,
встановив:
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 6 місяці арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року вищевказаний вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 скасовано та матеріали провадження направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується

з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд

в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2, ч. 3 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень її думка з приводу участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржених судових рішень, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування чи зміни.
Натомість захисник, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник у вступній

та мотивувальній її частинах вказує на оскарження ним як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду, тоді як у прохальній частині формулює свої вимоги про скасування лише ухвали апеляційного суду, чим допустив суперечності.
Окрім зазначеного, захисник у своїй скарзі наводить доводи щодо неправильного вирішення цивільного позову ОСОБА_7 . Разом із цим, як вбачається із оскаржуваної ували апеляційного суду вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 було скасовано та матеріали провадження направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Таким чином враховуючи положення частин 1, 2 ст. 424 КПК України, оскаржувані рішення в цій частині не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Крім цього, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги

не додано копії оскаржуваного вироку місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк

з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3