ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/34/22 Справа № 202/283/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2021 року, якою було задоволено клопотання слідчого про арешт майна, яке подано в кримінальному провадженню №0000308 від 25.03.2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановленні слідчим суддею обставини.
Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого.
Накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме:
-автомобіль марки «Daewoo lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску;
-автомобіль марки «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2005 року випуску;
-автомобіль марки «Nissan Murano» державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , 2008 року випуску;
-автомобіль марки «Toyota Rav4» державний номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , 1998 року випуску;
-автомобіль марки «Daewoo Nubira» державний номерний знак НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 1998 року випуску.
Мотивуючи своє рішення слідчий суддя вважав, що зазначене майно може бути відчужене або передано підозрюваною іншим особам, оскільки за кримінальні правопорушення, в яких вона обґрунтовано підозрюється, передбачено покарання у виді конфіскації майна.
З метою забезпечення кримінального провадження та можливого застосування до підозрюваної конфіскації майна як виду покарання у випадку, якщо її підозра буде доведена, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання слідчого та накладення арешту шляхом заборони відчуження та розпорядження на зазначене майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_8 ..
Також, слідчий суддя зазначив, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права підозрюваної ОСОБА_8 , оскільки вона підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та накладення арешту на це майно не матиме негативних наслідків як для самої підозрюваної, так і інших осіб, оскільки заборона відчуження та розпорядження майном носить тимчасовий характер і не позбавляє права користування ним. Крім того, арешт майна може бути скасований в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги, доповнень до неї та узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , який дії в інтересах власника майна ОСОБА_8 , просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження даної ухвали, вважає, що ним було пропущено строк з поважних причин, остільки в судовому засіданні власник майна та представник були відсутні, та адвокату не було надано копію судового рішення.
Вважає ухвалу слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
На його думку, слідчим суддею при винесені оскаржуваної ухвали не було враховано обставин кримінального провадження, а саме того, що на момент подання клопотання про накладення арешту на зазначене майно строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ухвалами слідчих суддів від 23.03.2020 року у справі №202/6125/19 та від 30.07.2020 року у справі 202/4554/20 загалом був продовжений на вісімнадцять місяців, що не відповідає вимогам ч.4 ст.294 КПК України, відповідно до якої, якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у частині 2 статті 219 КПК України, він може бути продовжений лише до дванадцяти місяців п.3 ч.4 ст.219 КПК України. Адвокат вважає, що строк досудового розслідування на момент розгляду клопотання про накладення арешту на майно сплинув.
Позиція учасників апеляційного розгляду.
Власник майна ОСОБА_8 просила поновити строк апеляційного оскарження судового рішення та задовольнити вимоги апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Прокурор просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, клопотання прокурора та додані до нього матеріали, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Насамперед колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження оскільки 5-ти денний строк було пропущено з поважних причин, у зв`язку з тим, що апелянтом не було отримувано копію оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує з наданих матеріалів, у СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000308, відомості про яке було внесено до ЄРДР 25 березня 2020 року.
В рамках вказаного кримінального провадження 17 березня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, а саме у заволодінні за попередньою змовою групою осіб шляхом складання та видачі завідомо неправдивих офіційних документів бюджетними грошовими коштами Приютської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області під приводом виконання поточних ремонтів вуличного освітлення в с. Приют Магдалинівського району Дніпропетровської області на суму 478142,55 грн., а також у вчиненні фінансової операції з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчиненні дій, спрямованих на зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, повторно, у великих розмірах, організованою групою.
Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме на автомобілі, яке оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено.
Підставами, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт вказаних автомобілей є те, що зазначене майно може бути відчужене або передано підозрюваною іншим особам, оскільки за кримінальні правопорушення, в яких вона обґрунтовано підозрюється, передбачено покарання у виді конфіскації майна.
Метою накладення арешту на автомобіль є збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення, після встановлення її розміру, а також запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів по кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України речовим доказом є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій.
Аналізуючи матеріали провадження колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для накладення арешту на майно є необґрунтованими.
З огляду на вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Заборона розпорядження та відчуження вказаним майном забезпечить збереження речових доказів та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх.
Крім того, власник майна має право звернутись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для його застосування.
Посилання в апеляції на відсутність в матеріалах справи повідомлення про підозру, - є необґрунтованими. Колегія суддів зазначає, що на час ухвалення судового рішення, тривало досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, тому висновок слідчого судді про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження, було законним та обґрунтованим.
Як зазначено в рішенні Європейського суду від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обмеження прав та свобод особи на етапі досудового розслідування обставини, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а вирішення питання про наявність складу кримінального правопорушення є завданням наступних стадій кримінального провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказані автомобілі, з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального провадження.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року кримінальне провадження № 0000308 щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, - закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року, - залишено без змін.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно вимог ч.2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (ст.ст. 173, 174 КПК України).
З огляду на вказане, беручи до уваги вимоги ст. 404 КПК України, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.
Тобто, власнику чи іншому володільцю майна, на яке було накладено арешт і питання щодо зняття якого не було вирішено під час закриття кримінального провадження, необхідно звертатись з клопотання про зняття арешту з майна до слідчого судді суду першої інстанції.
Отже, доводи щодо сумнівності підстав для накладення арешту, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 , який дії в інтересах власника майна ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2021 року, - задовольнити та поновити строк на оскарження ухвали, як пропущений з поважних причин.
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2021 року, якою було задоволено клопотання слідчого про арешт майна яке подано в кримінальному провадженню №0000308 від 25.03.2020 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4