Дата документу 02.02.2022 Справа № 331/4709/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/567/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/4709/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця проживання,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 30 червня 2021 року приблизно о 05 годині, знаходячись на трамвайній ЗГТ «Майдан Волі» напроти буд.71 по вул.Поштовій в м.Запоріжжі, звернувся до раніше незнайомого ОСОБА_9 та, зловживаючи його довірою, під приводом використання мобільного інтернету, що був лише засобом отримання доступу до майна, отримав від потерпілого ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон вартістю 3685 грн. 04 коп. Після чого, ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, утримуючи майно потерпілого при собі, наніс ОСОБА_9 удари руками в область голови, від яких останній впав на асфальт, а ОСОБА_8 скориставшись тим, що ОСОБА_9 знаходиться в безпорадному стані, з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3685 грн. 04 коп.

Крім того, 01 липня 2021 року приблизно о 00 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись на трамвайній ЗГТ «Майдан Волі» напроти скверу «Вічного вогню», маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 відволікся та не спостерігає за його злочинними діями, підійшов до нього та зняв з шиї останнього срібний ланцюг з хрестиком та з плеча зняв чоловічу сумку, після чого усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілим, відкрито викрав срібний ланцюг з хрестиком загальною масою 11 грам, 925 проби, вартістю 407 грн. та чоловічу сумку ОСОБА_11 , в якій знаходився належний останньому мобільний телефон вартістю 2099 грн. Після чого, утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_8 зник з місця скоєння злочину, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2506 грн.

Не зупиняючись на досягнутому, 02 липня 2021 року приблизно о 23 годині ОСОБА_8 , знаходячись в сквері «Прикордонників» напроти буд.69 по вул.Поштовій в м.Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, підбіг зі спини до потерпілого ОСОБА_13 та, реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_13 удар рукою в область голови та, скориставшись розгубленим станом потерпілого, відкрито заволодів його мобільним телефоном вартістю 1760 грн., який знаходився в задній кишені. Після чого, зник з місця скоєння злочину, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1760 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно. Йому призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивувала тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений, будучи молодою фізично здоровою та працездатною особою, вчиняв злочини із застосуванням насильства. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте знову вчинив нові корисливі злочини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, а відтак і про його суспільну небезпеку, а також про антисоціальну спрямованість його особи.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що, призначаючи покарання обвинуваченому, суд в повній мірі не врахував всі обставини справи, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування та належним чином не мотивував свого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства. Разом з тим, обвинувачений раніше не судимий, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочинів, вказав місця збуту викраденого майна, в результаті чого воно було вилучено та повернуто потерпілим. Обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, приніс вибачення потерпілим, висловив бажання вести законослухняний спосіб життя та працевлаштуватися. Потерпілі не мають жодних претензій до обвинуваченого та просили призначити йому покарання не пов`язане з його реальним відбуттям.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, що її подав, та заперечив проти скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі прокурор вважав, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, безпідставно застосував положення ст.69 КК, не врахувавши при цьому конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із такими доводами прокурора виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що районний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК, врахував обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а також дані про особу обвинуваченого.

Зокрема судом враховано, що обвинувачений раніше не судимий, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, які вчинив в молодому віці, усвідомив свою протиправну поведінку, вибачився перед потерпілим. Також суд врахував, що викрадене майно було повернуто потерпілим, у зв`язку з чим потерпілі не мають до обвинуваченого претензій матеріального характеру. При цьому суд обґрунтовано зважив і на відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Врахувавши усі зазначені в сукупності обставини суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.186 КК. З таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом ст.69 КК і норм кримінального закону, які визначають мету покарання та загальні засади його призначення, в апеляційній скарзі прокурора не міститься. При цьому сам прокурор в скарзі не заперечував наявність визначених законом підстав для застосування ст.69 КК, зокрема і наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК, то вони не можуть вважатися обґрунтованими виходячи з такого.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 протягом нетривалого проміжку часу вчинив три епізоди тяжкого злочину, ніде не навчається та не працює, не має постійного місця проживання. А тому висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим.

Обставини, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, вже були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК.

Врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст.75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких колегія суддів не вбачає.

Та обставина, що потерпілі не наполягали на призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного із реальним його відбуванням, не може істотно вплинути на вирішення питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Адже суд враховує думку потерпілих в цій частині, але не пов`язаний нею при визначенні виду і розміру покарання.

Відтак покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром воно є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4