Справа №592/5888/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/816/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з професійною технічною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 19.08.2014 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачений просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2021 року, змінити в чстині призначеного покарання, замість 4 років позбавлення волі просив 4 роки достроково;

- захисник просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2021 року, змінити та звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України. Також, просив повторно дослідити характеризуючі особу обвинуваченого дані.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 22.03.2021 року та зараховано йому в цей строк час тримання під вартою з 28.01.2021 року по 21.03.2021 року.

Позов ОСОБА_9 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 429 грн процесуальних витрат.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений вказував про повне відшкодування потерпілій матеріальної і моральної шкоди, про те, що після вчинення кримінального правопорушення інших правоворушень він вже не вчиняв, працевлаштувався, оскільки є єдиним годувальником сім`ї, має матір зі слабким здоров`ям, яка потребує догладу та допомоги з його боку так як він в неї єдиний син.

Захисник стверджував, що ОСОБА_8 вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, відшкодував потерпілій матеріальну і моральну шкоду, з моменту вчиення злочину до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, став на шлях виправлення, у вчиненні інших злочинів не підозрюється, мав роботу, доглядав за матір`ю, яка згідно медичного висновку потребує сторонньої допомоги. Щодо обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, то її захисник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, не вважав перепоною для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Інші учасники кримінального провадження прокурор та потерпіла апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 20.01.2019 року приблизно о 20 год. 20 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи поряд із будинком № 2/1 по вул. Бикова в м. Суми, побачив раніше незнайому ОСОБА_9 , яка підходила до п`ятого під`їзду вказаного будинку. В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите для потерпілого та оточуючих викрадення майна ОСОБА_9 , діючи повторно, з прямим умислом і корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, 20.01.2019 приблизно о 20 год. 20 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи поряд із будинком № 2/1 по вул. Бикова, підійшов до потерпілої ззаду, правою рукою затиснув рот ОСОБА_9 , таким чином обмеживши її дії, тобто застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та в грубій формі сказав останній передати йому належний їй мобільний телефон, на що потерпіла злякавшись, передала ОСОБА_8 свій мобільний телефон «Samsung Galaxy J5», всередині якого була карта пам`яті Micro SD на 8 Gb. Вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy J5» становить 4 190 грн., вартість карти пам`яті Micro SD на 8 Gb становить 72 грн., таким чином завдавши потерпілій ОСОБА_9 збитків на загальну суму 4262 грн. В подальшому ОСОБА_8 , заволодівши мобільним телефоном, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційних скарг підтримали, просили вирок суду змінити та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційних скарг заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і обвинуваченим та захисником вирок суду в цій частині не оскаржується.

За приписами ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції переглянути виключно в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого. Зокрема суд врахував, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин. Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів суд визнав як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, водночас до обставини як обтяжує покарання обвинуваченого суд відніс рецидив злочинів. Також суд врахував і те, що свою вину ОСОБА_8 визнав, а заподіяну шкоду відшкодовано шляхом повернення викраденого майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним буде призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас апелянти захисник та обвинувачений вважали, що останнього слід звільнити від такого покарання з випробуванням застосувавши положення ст. 75 КК України.

Як підстави для звільнення вазували про визнання обвинуваченим вини, його щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, про повне відшкодування потерпілій матеріальної і моральної шкоди, про те, що після вчинення кримінального правопорушення інших правоворушень обвинувачений вже не вчиняв, працевлаштувався, має матір зі слабким здоров`ям, яка потребує догладу, а рецидив злочинів не вважали підставою для відмови у задоволенні вимог їхніх скарг.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в сукупності з вказаними доводами апелянтів колегія суддів вважає їх безпідставними та не достатніми для того, щоб звільнити обвинуваченого від призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Так, згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

В даному випадку, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, що до цого він вже 4 рази відбував покарання за вчинення злочинів, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності, які носять умисний, аналогічний характер тому злочину до відповідальності за який він притягується знову. Вказане свідчить про відсутність в особи бажання ставати на шлях виправлення, не порушувати закон та забезпечувати себе засобами для існування в законний спосіб.

Також слід звернути увагу на факт перебування ОСОБА_8 в розшуку (а.с. 60), який був оголошений з метою притягнення його до відповідальності, що свідчить про існування в обвинуваченого бажання на уникнення відповідальності за вчиненне та відсутність готовності нести за нього покарання.

Доводи апелянтів про визнання обвинуваченим вини та про активне сприяння слідству у розкритті злочину, колегія суддів не вважає підставами для задоволення вимог їх скарг, оскільки ці дві обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Щодо відшкодування потерпілій збитків, то викрадене в неї майно було повернуто їй не з добровільної згоди обвинуваченого, а за допомогою органів досудового розслідування, які фактично і забезпечили його повернення.

Факт того, що обвинувачений після даного злочину не вчинив нового, то вказане пояснюється застосуванням відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що фактично і сприяло у забезпеченні припинення його протиправної поведінки.

Щодо працевлаштування та наявності на утриманні хворої матері, то дані обставини свого підтвердження матеріалами справи не знайшли.

Обтяжуюча покарання обставина рецидив злочинів, що захисником не вважається підставою для відмови у звільненні обвинуваченого від покарання з випробуванням, колегією суддів не може бути залишена поза увагою, оскільки саме вона і вказує на його схильність до протиправних дій та відсутність в особи баджання на їх припинення.

Інших доводів, які б виступили обставинами для задоволення вимог їх апеляційних скарг ні обвинуваченим ні захисником в ході апеляційного розгляду справи не наведено та колегією сддів не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в оскарженій його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції має бути залишений без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2021 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4