Номер провадження: 11-сс/813/1334/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власниці майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власниці майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000204, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого групи слідчих СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України, накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на автомобіль марки «AudiS5», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_11 , та пластикову картку до сім-карти з номером: НОМЕР_2 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, оскільки може бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, та дійшов до висновку щодо необхідності накладення арешту із забороною користування, розпорядження та відчуження автомобілю та пластикової картки до сім-карти з вищевказаним номером телефону.

Не погоджуючись з ухвалою, представник власниці майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту із забороною користування, розпорядження та відчуження на автомобіль марки «AudiS5», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_11 ; та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого на вказаний автомобіль. Адвокат зазначає, що ухвала необґрунтована, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права, оскільки при прийнятті рішення слідчим суддею не встановлено дійсних підстав для накладення арешту, не прийнято до уваги, що автомобіль не є предметом кримінальних правопорушень, не містить на собі будь-яких слідів вчинення злочинів, не є речовим доказом, а тому не відповідає критеріям ст.98 КПК України. Крім того, апелянт посилається на те, що власником автомобіля є ОСОБА_8 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача; представника власниці майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.
Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).
У ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
За таких обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.
Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що власницею майна автомобілюмарки «AudiS5», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_8 .
Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник власниці майна адвокат ОСОБА_7 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.
Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на вказаний автомобіль, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що, розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб, безпідставно задовольнивши клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в частині накладення арешту на вказаний автомобіль, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказаний в клопотанні автомобіль, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання слідчого про арешт вказаного автомобілю не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності його арешту.
В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання про арешт зазначеного транспортного засобу.

З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 28.04.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.255, ч.2 ст.255 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з квітня 2020 року у м. Одесі діяла злочинна організація, створена ОСОБА_11 , з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме заволодіння майном шляхом обману та зловживання довірою громадян України, Російської Федерації та Молдови.
Суть діяльності злочинної організації полягає у створенні та забезпеченні діяльності на території міста Одеси угрупування - «кулл-центру», члени якого за допомогою SIP-телефонії зв`язуються з потерпілими, вводять їх в оману, представляючись співробітниками банківської установи, входять у довіру та під оманливим приводом схиляють останніх до перерахування власних коштів на банківські рахунки, які належать невстановленим учасникам злочинної організації.
Встановлено, що 24.06.2021 року члени злочинного угрупування шляхом шахрайства заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 в розмірі 5000 російських рублів, що в еквіваленті на національну валюту на момент вчинення кримінального правопорушення за даними Національного банку України, становить 1879,8 грн.
Крім того, 01.07.2021 року, використовуючи зазначену схему, члени злочинної організації заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 у розмірі 5000 російських рублів, що в еквіваленті на національну валюту на момент вчинення кримінального правопорушення за даними Національного банку України становить 1865,05 грн.
Так, ОСОБА_11 як організатор злочинної організації згідно визначеної ним схеми злочинного угрупування, обравши собі роль керівника злочинної організації та визначивши вчинення злочину, як основного джерела для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування та функціонування структурних підрозділів та злочинної організації в цілому, діючи з прямим умислом корисливим мотивом у складі організованої ним злочинної організації, згідно розробленого ним плану, відомого всім учасникам, для заволодіння чужим майном шляхом шахрайства розробив єдиний злочинний план та способи його реалізації, доводив ці дані до відома керівників напрямів діяльності злочинної організації, які у подальшому доводили їх до персоналу «відділів колл-центру», розподіляв між членами злочинної організації їх обов`язки, встановивши певну ієрархію, порядок підпорядкування членів організації їх лідеру та один одному.
В клопотанні вказано, що відповідно до заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_11 здійснював загальне керівництво діяльністю злочинної організації; координував дії кожного з її учасників; для розміщення «колл-центру» підібрав приміщення, де учасники злочинної групи здійснювали свою незаконну діяльність, контролював скоєння кримінальних правопорушень учасниками злочинного угрупування; отримував незаконний дохід від скоєння злочину; забезпечував фінансування організації та розподіл між її учасниками злочинних доходів; визначав склад злочинної організації; забезпечував співучасників комп`ютерною технікою; вигадував схеми прикриття незаконної діяльності у разі проведення слідчих дій з боку правоохоронних органів.
За вказаними фактам 28.07.2021 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України.
28.07.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з метою фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, проведено обшук та вилучено автомобіль марки «AudiS5», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_11 .
Клопотання слідчого мотивоване тим, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль марки «AudiS5», державний номерний знак НОМЕР_1 , набуто кримінально протиправним шляхом, тобто відповідає критеріям ст.98 КПК України.
Постановою слідчого групи слідчих СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 29.07.2021 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом (а.с.24).
31.08.2021 року слідчий групи слідчих СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, зокрема на вилучений в ході обшуку автомобіль «AudiS5», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, слідчий посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль «AudiS5», червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , набуто кримінально протиправним шляхом, тобто відповідає критеріям ст.98 КПК.
Обґрунтовуючи свої доводи, слідчий в клопотанні також вказує, що арешт зазначеного автомобіля забезпечить у подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, виконання покарання у виді конфіскації майна, та забезпечить збереження речових доказів.
Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.
З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що за кримінальним провадженням №0000204 від 28.04.2021 року повідомлено про підозру, зокрема ОСОБА_11 .
Матеріали додані до клопотання не містять належних доказів про те, що вилучений в ході обшуку автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року.
З матеріалів провадження вбачається, що зазначений автомобіль, на який клопотанням ініційовано питання про накладення арешту, належить ОСОБА_8 . Клопотання та долучені до нього документи не містять жодних доводів щодо підтвердження факту причетності власника майна до вчиненні злочину.

До клопотання про арешт майна не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого до власника арештованого майна. Матеріали провадження також не містять відомостей про те, що власник арештованого майна за законом несе цивільну відповідальність у даному кримінальному провадженні.

Клопотання слідчого не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення зазначеного арешту, а вказано лише загальні посилання на норми кримінального процесуального законодавства, без належного мотивування необхідності накладення таких обмежувальних заходів стосовно вилученого в ході обшуку майна у даному кримінальному провадженні.

Посилання в клопотанні слідчого на те, що арешт автомобіля забезпечить в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, виконання покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки станом на даний час не доведено та не підтверджено, що вказаний автомобіль міг би містити будь-які сліди чи відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин у кримінальному провадженні, а також факту причетності його власниці до даного кримінального провадження.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного на праві власності ОСОБА_8 майна обмежувальних заходів.

За таких обставин, ініціювання в клопотанні питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, право власності на яке належить особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо автомобілю марки «AudiS5», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , обмежувальних заходів, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту в цій частині є необґрунтованою.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу слідчого судді в частині накладення арешту на вказаний автомобіль та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль.
Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власниці майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «AudiS5», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року скасувати в частині накладення арешту на вказаний автомобіль.
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль марки «AudiS5», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року.
В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року щодо накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4