ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні (злочину), передбаченого ч.4 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 діб до 25 лютого 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжких корисливих злочинів, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до шести років, він раніше судимий, а саме 16.10.2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за вчинення корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, і зазначені злочини він вчинив у період іспитового строку, він не має міцних соціальних зв`язків, утриманців, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу і з врахуванням стадії процесу, коли докази сторін не досліджені, свідок обвинувачення не допитаний, а матеріали кримінальних проваджень відкриті сторонам, реально існують ризики, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідка.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду змінити, та визначити обвинуваченому розмір застави, в межах, встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та ризики передбачені ст.177 КПК України є недоведеними.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не було зазначено до свого усного клопотання та не наведено в судовому засіданні жодних доказів, що б підтверджували доведеність ризиків.
На думку адвоката, суд першої інстанції зробив хибний висновок про те, щодо ОСОБА_8 можна застосувати тільки тримання під вартою в якості запобіжного заходу, оскільки інші не можуть запобігти ризикам, доведеним під час розгляду клопотання, і не можливо застосувати альтернативний вид запобіжного заходу - заставу в розмірі, передбаченому вимогами КПК в таких випадках. Вважає, що судом першої інстанції не було належним чином врахованои думку обох потерпілих щодо ОСОБА_8 , - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заявили, що їм повністю відшкодовані збитки, і вони особисто (тобто з власної волі, а не через якісь залякування) не бажають приймати участь в судових засіданнях.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
Адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, та ухвалу суду змінити, та визначити обвинуваченому розмір застави, в межах, встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, заслухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому за даних обставин останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений раніше судимий, на шлях виправлення не став, вчинив злочини під час іспитового строку, офіційного джерела доходу не має, а тому існує висока вірогідність вчинення іншого кримінальне правопорушення.
Окрім цього, з врахуванням стадії процесу, коли докази сторін не досліджені, свідок обвинувачення не допитаний, а матеріали кримінальних проваджень відкриті сторонам, реально існують ризики того, що ОСОБА_8 може впливати на свідка.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує адвокат в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки.
Отже продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Щодо вимог апеляційної скарги захисника, про визначення розміру застави обвинувачено, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, районний суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Суд першої інстанції врахував обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, вчиненого із застосуванням насильства щодо потерпілого, а також обставини вчинення ним іншого злочину, у зв`язку з чим і не визначив обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні (злочину), передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4