У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року про відмову в задоволенні його клопотання про заміну покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке та зарахування строку тримання під вартою у строк покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке та зарахування строку тримання під вартою у строк покарання, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, розглянути провадження по суті та обмежитись відбутою частиною покарання, врахувавши вже відбутий строк.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_5 наголошує на тому, що застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, хоч і передбачено Кримінальним кодексом України, проте суперечить нормам акту вищої юридичної сили Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що вказує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що покарання у виді довічного позбавлення волі не має строкового виміру, оскільки вони суперечать позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 26.10.2018 р., щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України.
За такого, під час прийняття рішення про заміну покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке просить належним чином врахувати його характеристику та поведінку у виправній колонії.
В доповненнях до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_5 відзначає, що рішенням Конституційного суду України від 16.09.2021 р. положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України визнані неконституційними в частині унеможливлювання їх застосування до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке та зарахування відбутого строку покарання.
В обґрунтування засуджений послався на те, що його подальше тримання під вартою є порушенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначив, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Петухов проти України», довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання, та перспектив можливого звільнення суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Врахувавши, що застосування положень ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, законодавством не передбачено, станом на час розгляду даного клопотання Верховною Радою України не приведено наведені норми у відповідність до рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 р., а іншого законодавчого механізму заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, окрім помилування, не передбачено, суд першої інстанції дійшов висновку, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримку апеляційної скарги, який відмовився від послуг захисника та бажав представляти свої інтереси самостійно, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За матеріалами провадження ОСОБА_5 відбуває покарання як засуджений Апеляційним судом Миколаївської області 21.06.2004 р. за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, п. п. 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України (в редакції 1960 року), із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Положеннями статті 51 КК України передбачено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні злочинів, судом можуть бути застосовані як окремі види покарань позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Водночас, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися виключно до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, зі змісту положень ст. 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

За такого, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції вірно зазначив, що необхідних змін до національного законодавства на виконання рішень Європейського суду з прав людини «Петухов проти України» та Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 р., законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права, під час розгляду даного кримінального провадження, у тому числі норм КПК України, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, при апеляційному перегляді не встановлено.
Отже, з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, і підстав для скасування ухвали, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке та зарахування строку тримання під вартою у строк покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3