Номер провадження: 11-кп/813/2098/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч. 2 ст. 194 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч. 2 ст. 194 КК України, до 13.11.2021 року, залишено заставу у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 985050 грн., обрану ухвалою суду від 02.02.2021 року як альтернативний запобіжний захід.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у справі наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, підстав для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою немає.

Вимоги апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції надана невірна оцінка тому, що заявлені прокурором ризики відсутні, обвинувачений працевлаштований та має міцні соціальні зв`язки, зокрема проживає разом із матір`ю та братом 1993 року народження, а тому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, захисник вказує, що судом необґрунтовано визначено занадто великий розмір застави, який є непомірним для обвинуваченого.

Позиції учасників апеляційного розгляду
Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги захисника без його участі, при цьому зазначив що заперечує проти апеляційної скарги захисника та просить ухвалу суду залишити без змін.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України та за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, районний суд погодився з доводами прокурора про те, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 являється лідером організованої групи, а також існують ризики переховування останнього від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , на даній стадії судового провадження, а також існування ризику переховування обвинуваченого від суду, впливу на інших обвинувачених або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виправдовують обрання найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали щодо наявності в даній справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обґрунтованого обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з пошкодженням майна вчиненого загальнонебезпечним способом із заподіянням шкоди в особливо великому розмірі, що могло потягти за собою непоправимі наслідки як для майна потерпілих, так і для життя та здоров`я осіб, обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд також звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів судового розгляду, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави апеляційний суд визнає непереконливими, враховуючи вартість пошкодженого майна, а також з огляду на те, що жодного доказу про майновий стан обвинуваченого, або його родини, враховуючи твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який би свідчив про непомірність такої застави, стороною захисту надано не було.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно наявності у обвинуваченого місця мешкання, міцності соціальних зв`язків, однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з пошкодженням майна вчиненого загальнонебезпечним способом із заподіянням шкоди в особливо великому розмірі, що могло потягти за собою непоправимі наслідки як для майна потерпілих, так і для життя та здоров`я осіб, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначений судом розмір застави є достатніми і прийнятними також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого під час апеляційного розгляду не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0003930 від 16.12.2019 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч. 2 ст. 194 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4