Справа № 353/383/21
Провадження № 11-кп/4808/527/21
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Тисменицького районного суду від 18 листопада 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного суду від 18 листопадва 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , з визначення розміру застави,у межах 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 227 000 грн, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст.345 КК, до 18 січня 2022 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження та є підстави вважати, що інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам, тому (суд першої інстанції), вважав, за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , до 18 січня 2022року включно, з визначенням розміру застави .

Не погодившись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 -адвокат ОСОБА_9 подав АС, в якій зазначає, що судове рішення про продовження строку тримання під вартою щодо його підзахисного ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги, що обвинувачений не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, має на утримані малолітню дитину, є єдиним годувальником в сім`ї.

Далі в АС вказує, що розмір застави є необгрунтованим та невиправданим. Матеріальне становище Черевка не дозволяє внести такий високий розмір застави.

Просить ухвалу Тисменицького районного суду від 18 листопада 2021 року скасувати та постановити нову, якою змінити міру запобіжного заходу та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити їхні апеляційні вимоги; пояснення прокурора, який вважає вимоги АС необгрунтваними, просить залишити їх без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра», втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження, а саме, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, N 0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2021 року, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 345 КК. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема передбачене ч.3 ст.289 КК, відносяться до особливих тяжких злочинів, за вчинення, якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років та нетяжкий злочин, за вчинення якого відповідно до ч. 2 ст. 345 КК, передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти років.

Колегія суддів підтверджує, обґрунтованими доводи клопотання прокурора про наявність ризиків, які встановлені п.п. 3,4 ч.1 ст.177 КПК та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на час звернення з відповідним клопотанням до суду.

Підставами вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК, а сааме, що є можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, один із злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , є особливо тяжким, санкція за вчинення якого у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, тому суд обгрунтовано вважає, що інший запобіжний захід не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує дані про обвинуваченого, а саме його вік та стан здоров`я, що не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, має на утримані малолітню дитину, є єдиним годувальником в сім`ї, відсутність даних про неможливість перебування під вартою.

При цьому, колегія суддів зазначає, що застосований щодо ОСОБА_8 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності, викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого, у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов належного висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

На підставі наведеного вище, доводи АС про те, що обраний найсуворіший вид запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою не відповідає меті його застосування, є безпідставним, - колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеними обставинами й не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і вимоги ст. ст. 182, 183 КПК , обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу, наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, та обґрунтовано визначив розмір застави, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При цьому, апеляційним судом не встановлено доказів, які б свідчили про те, що такий розмір застави буде завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_8 . Тому, доводи АС про те, що визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

З урахуванням наведеного та керуючись, ст.ст. 404, 405,407,418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 18 листопада 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5