УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2021 Справа №607/20307/21 Провадження № 1-кс/607/6614/2021 м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, що має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України,

ВСТАНОВИВ:
08.11.2021 старший слідчий в ОВС криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001470 від 26.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області та СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001470 від 26.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.11.2018 та 03.12.2018 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виникли цивільно-правові відносини, унаслідок яких ОСОБА_7 відповідно до укладених усних договорів позики грошових коштів взяв в позику у ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5000 доларів США та відповідно 6000 доларів США з нарахуванням 4% щомісячно з терміном повернення не пізніше шести місяців з дня отримання позики, про що написав відповідні розписки.
Після закінчення встановленого договором позики терміну, ОСОБА_4 почав вимагати від ОСОБА_7 виконання покладених на нього договором цивільно-правових зобов`язань, а саме повернення грошових коштів в сумі 11900 доларів США із врахуванням відсотків, однак ОСОБА_7 , не маючи достатньої суми грошових коштів відмовляв у даній вимозі та уникав розмов із ОСОБА_4 .
У зв`язку із відмовою ОСОБА_7 повернути грошовий борг, розуміючи, що останній не має наміру його повертати, у точно не встановлений в ході досудового розслідування час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне примушування ОСОБА_7 до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я та пошкодження майна потерпілого ОСОБА_7 , до реалізації якого ОСОБА_4 залучив свого знайомого ОСОБА_8 , вступивши із ним в попередню злочинну змову на вчинення зазначеного кримінального правопорушення у якості виконавця.
Реалізуючи свій злочинний умисел, на початку вересня 2021 року, точної дати досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_8 та запропонував йому в обмін на списання його боргу в сумі 1500 грн., які він попередньо йому позичав, вчинити дії, спрямованні на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_7 , а саме повернення йому грошових коштів в сумі 11900 доларів США. На вказану пропозицію ОСОБА_4 , ОСОБА_8 погодився, після чого вони разом на автомобілі ОСОБА_4 направились до місця проживання ОСОБА_7 та його сім`ї, а саме на АДРЕСА_3 . Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_4 показав ОСОБА_8 будинок, в якому проживає ОСОБА_7 , а саме АДРЕСА_3 , його квартиру АДРЕСА_4 , яка знаходиться на першому поверсі вказаного багатоповерхового житлового будинку та вікна його квартири, які виходять на бокову частину будинку та повідомив, що час від часу буде давати йому завдання, спрямовані на примушування ОСОБА_7 до поверненню йому боргу.
З метою реалізації свого злочинного умислу, на початку вересня 2021 року, точної дати досудовим розслідування не встановлено ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_8 та передав йому грошові кошти в сумі 400 грн. та наказав йому придбати потужні петарди, які в подальшому закидати у вікна квартири ОСОБА_7 . На виконання вказівки ОСОБА_4 , ОСОБА_8 на інтернет сайті «Prom UA» замовив дві упаковки петард К 999 за ціною 200 грн. за упаковку, які в подальшому забрав у 15 відділенні Нової пошти по вул. С. Петлюри, 4 в м. Тернополі. Надалі ОСОБА_4 повторно передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 400 грн. з метою купити петарди, оскільки як повідомив ОСОБА_8 . ОСОБА_4 попередні він загубив. За вказані кошти ОСОБА_8 знову замовив на інтернет сайті «Prom UA» дві упаковки петард за ціною 200 грн. упаковка, які забрав у 15 відділенні Нової пошти в м. Тернополі.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за попередньою вказівкою ОСОБА_4 в вересні 2021 року у нічну пору доби прийшов на вул. Лепкого, 8 в м. Тернополі, підпалив петарду, яку попередньо придбав за кошти ОСОБА_4 та кинув її через вікно, яке вже було розбите на балкон квартири АДРЕСА_4 , яка в подальшому вибухнула. Після вказаних дій ОСОБА_8 втік з місця події.
Надалі, з метою продовження реалізації умислу на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_7 , 30.09.2021 за попередньою домовленістю, ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_8 по вул. Петлюри в м. Тернополі та передав йому аерозольний балончик із чорною фарбою та наказав йому піти до місця проживання ОСОБА_7 , а саме по АДРЕСА_5 та написати вказаним балончиком на вхідних дверях у його квартиру вимогу повернути кошти. Виконуючи вказівку ОСОБА_4 , ОСОБА_8 близько 05.00-06.00 год. ранку, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, прийшов за вищевказаною адресою, зайшов у під`їзд, набравши код, який йому попередньо повідомив ОСОБА_4 , підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_7 та аерозольним балончиком, який йому дав ОСОБА_4 написав на вказаних дверях «де гроші» та нецензурне слово, після чого з місця події втік, тим самим пошкодивши майно ОСОБА_7 .
В подальшому, з метою продовження реалізації умислу на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_7 , 23.10.2021 ОСОБА_4 дав вказівку ОСОБА_8 , щоб останній знову прийшов до місця проживання ОСОБА_7 та закинув йому всередину квартири петарду, яку він попередньо купив, тим самим пошкодивши його майно та застосувавши насильством, небезпечне для життя і здоров`я ОСОБА_7 та його сім`ї. Вказану вимогу ОСОБА_4 повторив ОСОБА_8 ще 24 та 25 жовтня 2021 року.
Виконуючи вказівку ОСОБА_4 , 26.10.2021 приблизно о 06.40 год. ОСОБА_8 прибув за адресою проживання ОСОБА_7 , а саме на АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер та наслідки своїх дій, з метою примушування ОСОБА_7 до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме повернення грошових коштів ОСОБА_4 , застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, використовуючи саморобний вибуховий пристрій, що складався з петард та металевих анкерів, які ОСОБА_8 скотчем обмотав до петард, розмістив його на підвіконні квартири АДРЕСА_4 вказаного житлового будинку, в кімнаті якої перебувала дружина ОСОБА_7 ОСОБА_10 з сином ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх наслідки у виді пошкодження майна та спричинення тілесних ушкоджень особам, які перебували в цей час у кімнаті вказаної квартири, підпалив шнур, який приводить в дію вибуховий пристрій та втік з місця події.
Внаслідок приведення вибухового пристрою в дію відбувся вибух з викидом осколків, а саме металевих анкерів, якими був обладнаний саморобний вибуховий пристрій та, в результаті чого пошкоджено вікно квартири АДРЕСА_6 . Крім того внаслідок вибуху, уламками скла потерпілій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани правої кисті, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та садна ділянки правого колінного суглобу та правої гомілки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.
Ініціатор клопотання зазначив, що під час допиту підозрюваного ОСОБА_8 останній повідомив, що на початку осені він позичив в ОСОБА_4 гроші. Після чого ОСОБА_4 сказав, що ОСОБА_8 відроблятиме борги, вчиняючи різні дії. Далі ОСОБА_4 відвіз ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 , показав на вікна квартири АДРЕСА_4 , де проживає сім`я ОСОБА_7 та наказав вчиняти активні дії, направлені на залякування ОСОБА_7 з метою примушення їх до виконання цивільно-правових зобов`язань в частині повернення боргу. ОСОБА_8 погодився та, виконував вказівки ОСОБА_4 . Так, на початку вересня 2021 року ОСОБА_4 дав ОСОБА_8 400 грн для придбання піротехнічних засобів петард. Останній, використовуючи мережу Інтернет, придбав на сайті «Prom.ua» петарди « ОСОБА_12 ». Використовуючи вказані петарди на початку вересня 2021 року ОСОБА_8 через отвір у вікні закинув на балкон одну таку петарду, яка вибухнула в середині, пошкодивши майно ОСОБА_7 . 30 вересня 2021 року ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_8 , передав йому аерозольний балон з чорною фарбою та наказав обмалювати двері квартири АДРЕСА_4 , написавши на них вимогу повернути гроші, що ОСОБА_8 і зробив. Далі, 23 жовтня 2021 року ОСОБА_4 написав ОСОБА_8 в месенджері «Телеграм» вимогу повторно закинути петарду в квартиру ОСОБА_7 . На виконання вказівки зранку 26 жовтня 2021 року ОСОБА_8 взяв петарду, обмотав її корпус скотчем, приклеїв до нього кілька металевих анкерних гайок, поставив її на підвіконня квартири АДРЕСА_6 та підірвав. Після виконання вказівки ОСОБА_8 відзвітував ОСОБА_4 про її виконання.
Дані покази підтверджують потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 які повідомили, що ОСОБА_7 позичив грошові кошти в ОСОБА_4 , однак тривалий час кошти не повертав, внаслідок чого ОСОБА_4 почав погрожувати йому та вимагати повернення боргу. Також невідома їм особа за допомогою фарби написала на дверях вимогу повернути кошти. Також в подальшому невідома їм особа розбила вікна на балконі квартири, де проживає потерпілий ОСОБА_7 та кинула петарду на балкон. Також 26.10.2021 невідома їм особа залишила вибуховий пристрій на підвіконні їх квартири, внаслідок чого відбувся вибух та ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження.
Крім того в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_7 , де проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено боргові розписки, написані ОСОБА_7 , а також документи на квартиру АДРЕСА_6 та на гараж № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Східний», який належить ОСОБА_13 .
Крім того потерпіла ОСОБА_10 добровільно видала скріншоти переписки з абонентом, який підписаний в неї, як « ОСОБА_14 » із зазначенням номеру абонента НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 . В переписці наявні погрози та вимоги повернути позичені грошові кошти.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 355 КК України примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати цивільно-правове зобов`язання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з пошкодженням майна, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я.
08.11.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України.
Мотивуючи подане клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та у зв`язку з цим, зазначає про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. З урахуванням викладеного, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий вважає, що є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, з урахуванням наведених ризиків, а також того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненому із застосуванням насильства, слідчий за погодженням із прокурором вважає, що відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, наявні підстави не визначати розмір застави щодо підозрюваного ОСОБА_4 .
Розгляд клопотання слідчим суддею розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному ОСОБА_4 копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, у вчиненому розкаявся, вказав, що не мав наміру зашкодити життю та здоров`ю потерпілих чи інших громадян і таких вказівок ОСОБА_8 , який на власним розсудом приклеїв до петарди кілька металевих анкерних гайок, не давав. Також підозрюваний ОСОБА_4 просив врахувати наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що діяв в стані сильного душевного хвилювання, викликаного недоброчесною поведінкою потерпілого щодо неповернення належних йому коштів.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність наведених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Просив врахувати особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та на утриманні двох малолітніх дітей. За наведеного, захисник просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.
У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.
Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.
Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчим суддею встановлено, що групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області та СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001470 від 26.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України.
08.11.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України.
Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.
На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.355 КК України. Зокрема такими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001470 від 26.10.2021; протокол огляду місця події від 26.10.2021; протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 від 26.10.2021; протокол обшуку в ОСОБА_4 від 29.10.2021; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 29.10.2021; протокол слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 від 29.10.2021; протокол за результатами проведення НСРД від 02.11.2021; протокол огляду речових доказів від 06.11.2021; протокол вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 26.10.2021; висновок судово-медичної експертизи № 1071 від 28.10.2021, інші матеріали кримінального провадження.
Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.355 КК України, а саме примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати цивільно-правове зобов`язання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з пошкодженням майна, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам 1) переховуватись від органу досудового розслідування та суду; 3) незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення (частина 1 статті 177 КПК).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0001470 від 26.10.2021 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 . На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Оцінюючи можливість впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та дослідження їх судом.
Разом з тим, враховуючи відсутність зазначених слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні наведення конкретних фактів, які б вказували на те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя вважає недоведеним зазначений у клопотанні слідчим ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.
В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.
При розгляді клопотання слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його процесуальну поведінку.
Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений та має на утримані двох малолітніх дітей, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.
Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.
У п.104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою (104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.
Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
Згідно з ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою по місцю проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово по 06.01.2022.
Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.355 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , на строк 60 днів, тобто по 06.01.2022.
На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
4) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими та іншим підозрюваним в даному кримінальному провадженні;
5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
6) носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити по 06.01.2022.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1