Справа № 462/7481/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/829/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001305 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 05.08.2021, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 календарних днів, тобто до 03.10 2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відмовити у задоволені клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням електронних засобів контролю, з можливістю відвідування навчального закладу, та покладенням на нього обов`язків з`являтися до органу досудового розслідування та суду за кожною вимогою, або визначити розмір застави. Зазначає, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (особняк) та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , є студентом НУ «Львівська політехніка», раніше не судимий.

Апелянт вважає ухвалу незаконною, оскільки прокурор жодним чином не довів, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Апелянт покликається, що наведені прокурором у клопотанні та в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є не належним чином обґрунтовані та вмотивовані. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Мотивування прокурора про ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, судом першої інстанції в ухвалі належно нічим не обґрунтовано. Разом з тим у наданих суду стороною захисту запереченнях наведено обґрунтовування доводів щодо відсутності об`єктивних даних для підстав підозрювати ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.

Слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_6 є людиною молодого віку, студентом, має постійне місце навчання та проживання, до цього часу його не притягували та не підозрювали у вчиненні будь - якого правопорушення.

Апелянт наполягає, що прокурором не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в розумінні того, що до обвинуваченого може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. Тобто, по даному провадженню, не підтверджено можливих ухилянь обвинуваченого від виконання обов`язків у разі призначення йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Стороною обвинувачення в клопотанні не зазначені нові обставини про те, що ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики. Це підтверджується поданими раніше клопотаннями про продовження строку запобіжного заходу та рішеннями прийнятими судом по них. Натомість ОСОБА_6 не був затриманий ні під час, ні безпосередньо після, вчинення насильницького злочину, а тому об`єктивних підстав ізолювати його від інших людей немає. За таких обставин, внесення клопотання прокурором про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого можна вважати, як спробу психологічного тиску на ОСОБА_6 з метою схилити його до самообмови. Такі дії прокурора та суду суперечать ч.1 ст. 29 Конституції України де зазначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Разом з тим, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, домашній арешт, з огляду на його ступінь і інтенсивність, вважається позбавленням волі у значенні ст. 5 Конвенції.

Апелянт акцентує на тому, що стороною обвинувачення не наведено переконливих доводів про неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Натомість доводи сторони захисту, вкотре, судом першої інстанції не взяті до уваги при вирішенні клопотання щодо продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 . Мотиви суду першої інстанції по цьому питанню виражені в загальному формулюванні з посиланням на попередні ухвали. Однак, на думку сторони захисту, об`єктивних підстав для ізолювання обвинуваченого від інших людей немає, а посилання на попередні ухвали є помилковими.

Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому, з моменту взяття його під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обстановка не змінилися і це дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Крім цього, судом, при вирішенні клопотання, було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкість інкримінованого йому діяння. При цьому судом не було визначено розмір застави, у відповідності до ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочину із застосуванням насильства.

Заслухавши доповідача, думку захисника адвоката ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, колегія суддів суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотрималася вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20.06.2020 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який судом неодноразово продовжувався. Було взято судом першої інстанції до уваги те, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо малолітньої особи, за який законом передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, не працює, не має законних джерел доходів, тому є підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: ОСОБА_6 може переховуватися від суду, так як вчинив особливо тяжкий злочин, за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, і з місця скоєння злочину втік; незаконно впливати на потерпілого та свідків, враховуючи, що вказані особи є малолітніми; вчиняти інше кримінальне правопорушення, так як спосіб вчинення злочину характеризує ОСОБА_6 , як особу, що немає достатніх моральних цінностей, нехтує загальноприйнятими морально-етичними цінностями, який залишаючись на волі може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Відтак, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини , посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що прокурором не наведені нові ризики передбачені КПК, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Наявність соціальних зв`язків, на які покликається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений має постійне місце проживання, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 03 жовтня 2021 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: