ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3101/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2927/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, без участі потерпілих по даний справі належним чином повідомлених про розгляд справи, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 06.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу, обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, кількість кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, інші обставини кримінального провадження та дійшов висновку, що ризики, передбачені п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та обрати стосовно ОСОБА_6 інший запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовував тим, що прокурор в своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою не навів конкретного доказу на підтвердження своєї позиції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не додано доказів, які би доводили, викладені у клопотанні доводи сторони обвинувачення. Також вважає, що вказане клопотання не відповідало вимогам ст. 184, 199 КПК України.

Апелянт вважає, що ризики зазначені прокурором на теперішній час зменшились, оскільки вина ОСОБА_6 не підтверджується показами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , окрім того сторона обвинувачення не надала суду оригіналів письмових доказів.
Захисник також вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні мати похилого віку - ОСОБА_16 , 1947 року народження, яка має низку хвороб, внаслідок яких станом на поточний момент не може самостійно пересуватись і самостійно задовольняти свої людськи потреби, та потребує постійного стороннього догляду.
За таких обставин сторона захисту вважає, що відсутні об`єктивні підстави для подальшого утримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, та зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, жодним чином не буде перешкоджати завданням кримінального провадження.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисники підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Прокурор про розгляд апеляційної скарги був повідомлений повідомлявся належним чином, заяв чи лопотань про відкладення розгляду скарги до початку судового розгляду не подавав, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисників, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити нові злочини, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох нетяжких та особливо тяжкого злочину, передбачених ч.2 ст.263, ч.1 ст.345, ч.2 ст.342, ч.5 ст.185 КК України, на що обґрунтовано прокурор послався суд в своїй ухвалі про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Санкцією ч.5 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.
Крім того, обґрунтовано взяв до уваги суд першої інстанції те, що Ізотов не працює, неодноразову судимий, не одружений, дітей на утриманні не має, не є інвалідом, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки.
Також не можна залишити поза увагою той факт, що ОСОБА_6 був оголошений у розшук постановою старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від 19.04.2018 року.
Викладене доводить, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявні ризики, передбачені п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , а саме незаконне поводження зі зброєю, тобто, незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, а також вчинення опору з погрозою насильства працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, що є злочином підвищеної небезпеки для суспільства, на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Доводи сторони захисту щодо порушення прокурором вимог ст. 184 та 199 КПК України, колегія суду до уваги не бере, оскільки як вірно було зазначено судом першої інстанції, положення ст.184 КПК України встановлюють порядок подання та форму клопотання про застосування запобіжного заходу, а ст. 199 КПК не визначено обов`язку прокурора при поданні клопотання про продовження строку тримання під вартою долучати копії матеріалів в обґрунтування його позиції.
Щодо апеляційних доводів про необхідністю зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тієї підстави, що він має матір похилого віку, яка має низку хвороб та потребує постійного стороннього догляду, заслуговують на увагу, але ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з підстав не підтвердження показами свідків та потерпілих вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих правопорушень, як на одну з підстав зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки, як вбачається з наявних матеріалів справи, розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 триває, що свідчить про відсутність можливості апеляційного суду надавати оцінку доказам у справі, предметом розгляду якого є ухвала суду про продовження строку тримання під вартою.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, -залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4