Справа № 466/6767/21
У Х В А Л А
іменем України
26 січня 2022 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2
склад учасників справи
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
захисник - адвокат ОСОБА_5

1-кп/466/240/22
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 14.03.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходяться обвинувальний акт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 14.03.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Підготовче судове засідання призначено на 26.01.2022 року .
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Клопотання мотивує тим, що на даний час обставини по справі не змінилися , ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, а саме обвинувачений не має постійного місця роботи і джерел доходів, та вільно проводячи дозвілля, може продовжити займатись злочинною діяльністю, що підтверджується його неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, а також наявністю не погашеної та не знятої судимості за умисний корисливий злочин, зокрема: Галицьким районним судом м. Львова від 13.03.2020 за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з встановленням 3 років іспитового строку, 26.08.2020 року вироком суду Залізничного районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин, 04.03.2021 року відносно останнього скеровано обвинувальний акт в Шевченківський районний суд м.Львова за ч.2 ст.389 КК України, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, без місця реєстрації; крім цього, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні з метою зміни показів; з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин може переховуватися в суду, а завдана ним шкода не відшкодована; у зв`язку з тим, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини по справі.
Вказане свідчить про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, як спосіб життя свідомо обрав злочинний шлях, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, тому при обранні більш м`якого запобіжного заходу, існує високий ризик вчинення ним нових злочинів та продовження переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
В обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити, що не має міцних соціальних зв`язків по місцю проживання, на його поведінку ніхто немає впливу, а тому він буде мати можливість переховуватись від слідства та суду з метою ухилення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких.
Таким чином, існують вагомі докази, які підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за ч.4 ст.296 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , будучи обізнаним із можливою мірою покарання у разі визнання його винним у вчиненні злочину, в якому він підозрюється, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини по справі, з метою забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому розгляді, виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, знищення речових доказів та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слід застосувати строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 відносно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, просив відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив відносно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вивчивши клопотання прокурора, з?ясувавши думку учасників кримінального провадження, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів на які посилаються учасники кримінального провадження, як на докази та обґрунтування поданих до суду клопотань, суд дійшов висновку що клопотання прокурора є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та підлягає задоволенню з наступних підстав:
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16.03.2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було неодноразово продовжено, строк дії запобіжного заходу закінчується 09.02.2022 року.
Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Крім того, як зазначено у п. 219 рішення Європейського суду з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).
Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).
Суд погоджується зі стороною обвинувачення, що у разі не продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосування більш м?якого, можливе перешкоджання встановленню істини у справі. Так, обвинувачений ОСОБА_4 , може ухилятись від суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Дані ризики не змінилися та існують на цей час.
Діяння, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , відноситься до тяжкого кримінального правопорушення. Згідно з санкцією статті у разі визнання його винуватими, він може бути позбавлений волі на строк від 3 до 7 років. Наведені вище обставини разом із суворістю можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним може схилити його також і до переховування від суду та органу досудового розслідування.
Із урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_4 , жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України не забезпечить належну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних рішень, та унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню.
Враховуючи вище наведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 10 лютого 2022 року - до 10 квітня 2022 року - включно.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 156-158, 369-372, 376 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 10 лютого 2022 року - до 10 квітня 2022 року - включно.
Строк дії ухвали щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить шістдесят днів та починає діяти з 10 лютого 2022 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до державної установи Львівська установа виконання покарань (№19) - для відома та виконання.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова.
Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення.
Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення, а саме до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України

http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Суддя ОСОБА_1