ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 592/6875/15-к Номер провадження 11-кп/814/1236/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

та її захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000180 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, освіта вища, одружена, голова Сумського районного суду Сумської області, раніше не судима,-
визнана невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 375 КК України та ч. 3 ст. 371 КК України і виправдана, у зв`язку з недоведеністю її вини та відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи, знехтувала вимогами законодавства і постановила низку завідомо неправосудних ухвал, якими незаконно застосувала до учасників мирної акції протесту, що відбулась 26 - 27 січня 2014 року біля будівлі Сумської обласної ради за адресою: пл. Незалежності, 2, м. Суми, запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, чим порушила конституційне право громадян на свободу, особисту недоторканність та інші.
Так, 26 - 27.01.2014, біля будівлі та у вестибюлі Сумської обласної ради, відбулась мирна акція протесту громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України та зміни чинної влади.
Працівники правоохоронних та судових органів Сумської області отримали усну вказівку від керівництва органів внутрішніх справ, прокуратури та судової гілки влади незаконно затримувати осіб, які могли брати чи брали участь у мирних акціях протесту, складати протоколи про їх затримання згідно з вимогами ст. 208 КПК України, а також складати та вручати письмові повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 341 КК України, ініціювати обрання стосовно осіб, які не вчиняли кримінальних правопорушень, запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.
Такі дії правоохоронців та суддів повинні були залякати інших учасників мирних акцій та спонукати їх відмовитись від участі у них.
З метою виконання зазначеної незаконної вказівки, 26.01.2014 слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 внесено відомості за фактом нібито захоплення групою невстановлених осіб першого поверху приміщення Сумської обласної ради, розташованої на пл. Незалежності, 2, у м. Суми, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 341 КК України.
Після цього 27.01.2014 року у період приблизно з 00 годин 30 хвилин до 1 години 00 хвилин, працівники міліції, які здійснювали охорону громадського порядку, перевищуючи службові повноваження, безпідставно, порушуючи права та законні інтереси учасників мирних зібрань, з метою перешкоджання організації та проведенню мирних акцій протесту, виконуючи незаконні вказівки керівництва УМВС України в Сумській області, застосовуючи фізичну силу витіснили громадян з приміщення Сумської обласної ради та затримали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших осіб, які неправомірних дій не вчиняли, застосували до них фізичне насильство та примусово доставили до приміщення Сумського МВ УМВС України в Сумській області, розташованого по вул. Першотравневій, 21, у м. Суми.
У подальшому органом досудового розслідування, всупереч ст.ст. 9, 208 КПК України, складено незаконні протоколи про затримання учасників мирної акції протесту ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України.
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України слідчими слідчого відділу Сумського МВ УМВС України в Сумській області за відсутності достатніх доказів для підозри зазначених осіб у вчиненні інкримінованих їм злочинів складено відповідні процесуальні документи та направлено їх до прокуратури м. Суми для погодження.
Водночас, слідчими вказаного міськвідділу міліції підготовлено та скеровано до прокуратури м. Суми для погодження клопотання про застосування до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, підстави, визначені ст. 177 КПК України, для застосування запобіжних заходів, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, були відсутні.
Крім того, вивчивши матеріали кримінального провадження, № 0000409, за відсутності достатніх доказів участі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у захопленні будівлі Сумської обласної ради, а також підстав для застосування запобіжних заходів прокурори прокуратури м. Суми погодили незаконні повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали про застосування запобіжних заходів було направлено до Ковпаківського районного суду м. Суми, де їх розгляд доручено слідчому судді ОСОБА_7 .
Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою постановлення завідомо неправосудної ухвали при фактичному здійсненні правосуддя, з кар`єристських мотивів, достовірно знаючи, що учасники мирної акції протесту повідомлені про підозру у вчиненні тяжкого злочину, всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали будь-які підстави вважати, що вони можуть вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостовірними, не були доведені прокурором у ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення і бажаючи цього, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, 27 - 28 січня 2014 року, перебуваючи у нарадчій кімнаті склала, підписала та постановила, оголосивши у судовому засіданні, завідомо неправосудну ухвалу про застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , за таких обставин.
Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми - ОСОБА_7 у порушення вимог ч. 6 ст. 9, ч. 4 ст. 223 КПК України щодо недопустимості проведення судового розгляду у нічний час, з 22 години 8 хвилин до 23 години 28 хвилин 27.01.2014 року у приміщенні залу судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми, розташованого по вул. Першотравневій, 12, у м. Суми, розглянула клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, в яких відсутні будь-які відомості про причетність підозрюваного до захоплення адміністративних будівель, заслухавши пояснення ОСОБА_11 та його захисника, які категорично заперечували причетність затриманого до участі в захопленні адміністративних будівель, вийшла до нарадчої кімнати.
Діючи умисно, з особистої зацікавленості, обумовленої кар`єризмом, слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_11 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про застосування ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостовірними та не були доведені прокурором у ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, 27.01.2014, перебуваючи у нарадчій кімнаті, склала, підписала та постановила, оголосивши у судовому засіданні, завідомо неправосудну ухвалу про обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 27.03.2014 включно, заборонивши йому залишати місце постійного проживання з 16 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.
Продовжуючи свої злочинні дії, слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 у порушення вимог ч. 6 ст. 9, ч. 4 ст. 223 КПК України щодо недопустимості проведення судового розгляду у нічний час з 23 години 58 хвилин 27.01.2014 до 00 години 26 хвилин 28.01.2014, у приміщенні залу судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми, розташованого по вул. Першотравневій, 12, у м. Суми, розглянула клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, у яких відсутні будь-які відомості про причетність підозрюваного до захоплення адміністративних будівель, заслухавши пояснення ОСОБА_10 та його захисника, які категорично заперечували причетність до участі в захопленні адміністративних будівель, вийшла до нарадчої кімнати.
Діючи умисно, з особистої зацікавленості, обумовленої кар`єризмом, слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_10 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про застосування ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостовірними та не були доведені прокурором у ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, 28.01.2014, перебуваючи в нарадчій кімнаті, склала, підписала та постановила, оголосивши в судовому засіданні завідомо неправосудну ухвалу про застосування ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 28.03.2014 включно, заборонивши йому залишати місце його постійного проживання цілодобово. Зазначеною ухвалою ОСОБА_10 зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, не спілкуватись зі свідками, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, носити електронний засіб контролю.
Продовжуючи свої злочинні дії, слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , у порушення вимог ч. 6 ст. 9, ч. 4 ст. 223 КПК України щодо недопустимості проведення судового розгляду у нічний час, 28.01.2014 з 00 години 42 хвилин до 01 години 28 хвилин у приміщенні залу судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми, розташованого по вул. Першотравневій, 12, в м. Суми, розглянула клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, у яких відсутні будь-які відомості про причетність підозрюваного до захоплення адміністративних будівель, заслухавши пояснення ОСОБА_9 та його захисника, які категорично заперечували причетність до участі в захопленні адміністративних будівель, вийшла до нарадчої кімнати.
Діючи умисно, з особистої зацікавленості, обумовленої кар`єризмом, слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, всупереч вимогам ч. 1 ст. 276 КПК України, за відсутності достатніх доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України, а також чітко усвідомлюючи, що ризики, які б давали будь-які підстави вважати, що ОСОБА_9 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, враховуючи, що відомості, викладені у клопотанні про застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостовірними та не були доведені прокурором у ході судового засідання, усвідомлюючи завідомо неправосудний характер прийнятого рішення, всупереч вимогам ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, 28.01.2014, перебуваючи в нарадчій кімнаті, склала, підписала та постановила, оголосивши в судовому засіданні, завідомо неправосудну ухвалу про застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 28.03.2014 включно, заборонивши йому залишати місце постійного проживання у період з 17 год. 30 хв. до 05 год. 00 хв. Зазначеною ухвалою ОСОБА_9 зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, не спілкуватись зі свідками, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.
18 лютого 2014 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області ухвалу слідчого судді ОСОБА_7 від 28.01.2014 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у клопотанні прокурора про обрання стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу відмовлено.
У своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали, надані стороною обвинувачення, не містять ґрунтовних доказів наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України.
На підставі зазначених завідомо неправосудних ухвал слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , ОСОБА_11 з 27.01.2014 по 24.02.2014, ОСОБА_10 з 28.01.2014 по 24.02.2014 та ОСОБА_9 з 28.01.2014 по 18.02.2014 були незаконно обмежені у пересуванні.
За результатами розслідування 24.02.2014 прокурором Сумської області кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та інших учасників мирної акції закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, органом досудового розслідування достовірно встановлено непричетність ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК України.
Викладені в обвинувальному акті дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 375 КК України, як постановлення суддею завідомо неправосудної ухвали, вчинене з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах та за ч. 3 ст. 371 КК України, як прийняття завідомо незаконного рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вчинене в інших особистих інтересах.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з рішенням суду прокурором подана апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування вироку суду, постановлення нового вироку, яким ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 371 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки. Провадження стосовно ОСОБА_7 , у частині скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України закрити, у зв`язку з визнанням вказаної статті неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року № 7-р/2020 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Апелянт зазначає, що рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 06.10.2021 є незаконним, невмотивованим, необгрунтованим, не відповідає вищевикладеним вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню, оскільки наведені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а також судом допущено неповноту судового розгляду та допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, постановляючи виправдувальний вирок суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом не взято до уваги докази, які вказують на незаконне та безпідставне притягнення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності та обрання слідчим суддею ОСОБА_7 їм запобіжних заходів.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, під час ухвалення вироку у справі, в порушення вимог КПК України, вдався до надання оцінки ухвали колегії суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області від 18.02.2021, зазначивши у вироці про те, що суд під час постановлення вказаної ухвали не в повній мірі оцінив наявні в матеріалах кримінального провадження докази та грунтовність пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, чим поставив під сумнів законність вказаної ухвали. Вказані дії суду першої інстанції суперечать вимогам КПК України та вказують на істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час ухвалення вироку під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Більш того, судом у вироці зазначено, що органом досудового розслідування в порушення ст. 55 КПК України залучені до кримінального провадження потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 без наявних для того правових підстав.

Вказане твердження суду є хибним, оскільки суд першої інстанції, неодноразово викликав вказаних осіб для допиту в судовому засіданні в якості потерпілих, що також підтверджується і врученням їм відповідних пам`яток перед судовими засіданнями та які містяться в матеріалах судового розгляду вказаного кримінального провадження. Фактично вказані пам`ятки, допити ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в якості потерпілих під час судового розгляду кримінального провадження та на стадії досудового розслідування і є згодою ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не висловлювали жодних заперечень та зауважень щодо визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні № 0000180, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду даного кримінального провадження.

На адресу апеляційного суду від обвинуваченої ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких остання просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.371, ч.2 ст. 375 КК України, ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин кримінального провадження.

Так, в ході судового розгляду, з досліджених доказів встановлено, що Указом Президента України «Про обрання суддів» від 07.12.2009 № 1016/2009 ОСОБА_7 , строком на п`ять років, призначено на посаду судді Ковпаківського районного суду м. Суми.
Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми - ОСОБА_7 , постановила низку ухвал, якими застосувала до учасників мирної акції протесту, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що відбулась 26 - 27 січня 2014 року біля будівлі Сумської обласної ради за адресою: пл. Незалежності, 2, м. Суми, запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання.
На підставі зазначених ухвал слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_7 , ОСОБА_11 з 27.01.2014 по 24.02.2014, ОСОБА_10 з 28.01.2014 по 24.02.2014 та ОСОБА_9 з 28.01.2014 по 18.02.2014 були обмежені у пересуванні.
Зазначені обставини не заперечувалися ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту під час судового розгляду в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.3 ст. 371 , ч.2 ст. 375 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 надала показання, в яких детально розповіла про обставини здійснення судового розгляду даних кримінальних проваджень, стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому зазначила, що нею було дотримано як норми процесуального, так і матеріального права. Умислу на постановлення неправосудного рішення в даних справах в неї не було, жодних доказів наявності такого умислу, а також фактично незаконності постановленого рішення стороною обвинувачення надано не було.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції, прийнято до уваги лише докази, які виправдовують обвинувачену, і проігноровані докази, що підтверджують її вину і вказують на незаконне та безпідставне притягнення ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, та обрання суддею ОСОБА_7 їм запобіжних заходів, на думку колегії суддів є безпідставними.

Так, судом повно, всебічно досліджено всі докази в провадженні, зокрема допитано потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , судом першої інстанції допитано свідків зі сторони обвинувачення: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , показання яких стосуються лише подій, які відбувалися у січні місяці 2014 року в Сумській обласній раді та на прилеглій території, а також під час затримання потерпілих, які там знаходилися, досліджено письмові докази, зокрема й матеріали кримінальних справ. Зазначені докази викладені у вироку, їм надана оцінка з точки зору належності та допустимості.

Показання вказаних свідків, потерпілих, а також інші докази не доводять порушення суддею ОСОБА_7 норм процесуального закону під час розгляду кримінальних проваджень, які, на думку прокурора, навмисно допускалися суддею для подальшого постановлення неправосудного рішення. Доводи апеляційної скарги в більшості стосуються лише порушень процесуальних норм права з боку судді, однак вони суперечать вимогам відповідних норм КПК України.

Судом також були допитані свідки сторони захисту ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , показання яких також спростовують твердження сторони обвинувачення, щодо будь якої зацікавленості, домовленості, чи порушення законодавства суддею ОСОБА_7 під час розгляду нею клопотань відносно потерпілих чи під час ухвалення рішень про обрання їм запобіжних заходів.
Показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , підтверджують позицію сторони захисту про законність постановлення суддею рішень стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .. Натомість показання потерпілих та свідків сторони обвинувачення, жодним чином не стосуються процедури розгляду кримінальних проваджень, а також не дають підстави вважати, що факти, викладені ними, могли стати підставою для постановлення в 2014 році незаконних рішень стосовно потерпілих суддею ОСОБА_7 .

Щодо тверджень прокурора стосовно факту скасування ухвали ОСОБА_7 про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу, колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2014 року та постановлення нової ухвали, якою у клопотанні прокурора відмовлено, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ухвали колегії суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Сумської області від 18.02.2014 ухвала слідчого судді ОСОБА_7 скасована з підстав оцінки в неповній мірі наявних в матеріалах кримінального провадження доказів та ґрунтовності пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення. Тобто в ухвалі апеляційного суду, містяться зовсім інші підстави скасування ухвали слідчого судді, ніж передбачені статтею 375 КК України, які б давали підстави для обвинувачення судді у постановленні завідомо неправосудного рішення. При цьому, в обґрунтування своїх висновків суд послався на Висновки №3 (2002) та № 11 (2008) КРЕС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи судові помилки у визначенні чи застосування закону та здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляцій. Є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій. КРЕС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур перегляду рішень у судах. Провадження щодо судді має здійснюватися з урахуванням конституційного принципу незалежності суддівської діяльності, відповідно до якого воно не може бути спрямоване на оцінку судових рішень суддів, які можуть піддаватися критиці лише шляхом оскарження відповідно до закону. Той факт, що рішення судді може бути переглянуте, змінено чи скасоване, не може бути підставою для відповідальності. Відповідальність суддів не повинна поширюватися на зміст їх рішень або на випадки судових помилок.

Таким чином, жоден з наданих стороною обвинувачення доказів не доводить а ні об`єктивної, а ні суб`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 375 КК України.

ОСОБА_7 стороною обвинувачення інкримінується скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а саме постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного рішення, що спричинили тяжкі наслідки.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020р. №7-р/2020 ст.375 КК України визнана неконституційною, так як вона суперечить ч.1 ст.8, ч.1,2 ст.126, ч.1, п.9 ч.2 ст.129 Конституції України внаслідок юридичної невизначеності, в зв`язку з чим нівелюються Конституційні принципи незалежності суддів.

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права.

Конституційний суд вважає, що будь-яке кримінальне обвинувачення щодо судді може ґрунтуватися на приписах кримінального закону, що є достатньо чіткими, зрозумілими, однозначними та передбаченими, за умови встановлення гарантій, які забезпечують незалежність судді при здійсненні правосуддя, що узгоджується з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Конституційний суд виходить з того, що в ст.375 КК України не встановлено критеріїв за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є «неправосудним», а також не розкрито змісту сполучення слів «завідомо неправосудний», що унеможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою.

Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що судове рішення не може бути переглянуто, крім встановлених процесуальними законами випадків його перегляду відповідним судом, що виключає можливість оцінювати таке рішення слідчим, прокурором при вчиненні ними дій, які мають наслідком притягнення судді до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.151-2 Конституції України обов`язковими, остаточними і такими, що не можуть бути оскарженими є не тільки рішення, а й висновки, ухвалені Конституційним Судом України.

Позиції Конституційного Суду України слід розглядати, як загальнообов`язкові правові висновки внаслідок тлумачення ним Конституції України та/або положень законів, інших нормативних актів у межах його компетенції, що мають загальний характер, усувають конституційно-правову невизначеність, слугують підставою для прийняття остаточного рішення, які діють на усій території України та є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами права.

Вказане рішення Конституційного Суду є загальнообов`язковим судовим рішенням, яким встановлено відсутність юридично визначеного складу злочину в нормі закону та кримінальної протиправності діяння в зв`язку з чим виключається кваліфікація діяння, яке підпадає під ознаки диспозиції ст.375 КК України, як злочину з часу ухвалення закону про ст.375 КК України, а тому процесуальні рішення щодо обвинувачених за ст.375 КК України не мають юридичної сили та не породжують кримінально - правових наслідків.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Рішенням Великої палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року в провадженні №13-73 кс19, справа №0306/7567/12 визнано, що офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом та наслідками є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні.

Таким чином, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином, як на підставі прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлює кримінальну відповідальність, так і в зв`язку з втратою чинності відповідного закону

Суд у своєму рішенні вказав, що незважаючи на те, що на даний час, а саме на час ухвалення вироку суду, інкриміноване діяння, передбачене ст. 375 КК України, втратило чинність, судом було досліджено докази у ході розгляду кримінального провадження, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 обвинувачується не лише у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 371 КК України.
При цьому, стороною обвинувачення надавалися докази без будь якого їх розмежування.
А тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що правопорушення, передбачене ст. 371 КК України пов`язані між собою, а тому визнав за доцільне та необхідне зробити висновок щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_7 , на час скоєння інкримінованих діянь, складу саме кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
Статтею 371 КК України (ч. 1, 2) передбачена кримінальна відповідальність за завідомо незаконне затримання або незаконний привід, завідомо незаконні домашній арешт або тримання під вартою.

Частина 3 ст. 371 КК України передбачає кримінальну відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, .якщо вони спричинили тяжкі наслідки або були вчинені з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах.

Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є правосуддя в частині забезпечення законного затримання, приводу, арешту або тримання під вартою, а також конституційне право людини на свободу і особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 18 КК України - суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність, кримінальне правопорушення, суб`єктом якого може бути лише певна особа.

Суб`єкт злочину, передбаченого ст. 371 КК України є спеціальний, а саме ним може бути службова особа органу дізнання, слідчий, прокурор, а у випадку завідомо незаконного тримання під вартою - також начальник місця попереднього ув`язнення.

Судді за дії, передбачені ст. 371 КК України, несуть відповідальність за ст. 375 КК України.

Верховний суд у своїй постанові від 25 серпня 2021 року у справі №761/1664/16-к аналізуючи ситуацію яка склалася у даному кримінальному провадженні, коли до Суду надійшла касаційна скарга, в якій ставиться питання про погіршення становища виправданої особи, при цьому Конституційним Судом України визнана не конституційна норма Особливої частини КК України, яка інкримінувалася цій особі, виходячи із завдань кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про безпредметність подальшого касаційного розгляду, оскільки скасування оскаржуваного рішення не призведе до прийняття якісного іншого рішення по суті судом апеляційної інстанції, адже втрата юридичної сили норм КК України включає кримінальну відповідальність, а відтак і можливість засудження особи за статтею КК України, яка визнана неконституційною.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі, щодо необхідності повторного дослідження сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку суду.

Так, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що виключною підставою для повторно дослідження доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції може бути тільки необхідність більш детально дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції неповно або з порушенням.

Вказаною статтею також встановлені виключні випадки коли суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до рішення Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 лютого 2021 року, по кримінальному провадженню № 127/14811/17, розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода прокурора з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції і розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції істотно відрізняється від розгляду у суді першої інстанції, оскільки апеляційної інстанцією фактично перевіряється законність та справедливість судового рішення суду першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Колегією суддів не встановлено правових підстав для повторного дослідження всіх доказів по кримінальному провадженню та повторного допиту свідків безпосередньо в апеляційній інстанції.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд відмовив в задоволенні клопотання про тимчасовий доступ, а тому не в повній мірі з`ясував всі обставини провадження, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, у ході судового розгляду, були дослідженні копії матеріалів клопотань про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_30 , які були вилучені в ході досудового слідства і судом першої інстанції дана оцінка цим доказам, згідно якої встановлено, що суддя ОСОБА_7 усі клопотання про обрання потерпілим запобіжного заходу, ухвали по яких сторона обвинувачення вважає завідомо неправосудними, розглянула у строки, визначені кримінально процесуальним законодавством, за правилами територіальної підсудності та своїх юрисдикційних повноважень, а також у відповідності до вимог та без будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що суд першої інстанції надав оцінку ухвалі колегії суддів апеляційного суду Сумської області, не знайшли свого підтвердження .

Зокрема суд, під час дослідження доказів, зазначив, що ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ніким не оскаржувались та набрали законної сили, а тому піддавати сумніву щодо їх незаконності є безпідставним.

У контексті презумпції законної сили нескасованих судових актів, засади їх обов`язковості і заборони перегляду за межами встановлених законом апеляційної та касаційної процедур Конституційний Суд України у рішенні від 11.06.2020 № 7-р/2020 зазначив про неприпустимість оцінювання рішень суду органами досудового розслідування і прокуратури під час вчинення ними дій, наслідком яких може стати притягнення судців до кримінальної відповідальності.

Посилання прокурора на необгрунтованість процесуального статусу ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , також не знайшли свого підтвердження.
Факт того, що суд першої інстанції викликав, допитував вказаних осіб в якості потерпілих, а в подальшому надав їм оцінку, повністю відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства.
Так відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно обвинувального акту та доданого реєстру ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зазначені в якості потерпілих.
Разом з тим, під час ухвалення вироку, суд першої інстанції посилаючись на ст. 55 КПК України, зазначив, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Суд дав оцінку того, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що потерпілі у кримінальному провадженні зверталися із заявою до правоохоронних органів щодо притягнення слідчого судді ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності чи заподіяння їм шкоди, у зв`язку з обранням їм запобіжного заходу.
Тим більше у судовому засіданні не підтвердили факт заподіяння їм будь-якої шкоди та її розмір. Отже, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що органом досудового розслідування залучені до кримінального провадження потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без наявних для того правових підстав.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 , які б стали підставою для скасування вироку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 371 та ч.2 ст. 375 КК України, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_31 .