ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/2615/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/516/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 червня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Інта Руспубліки Комі, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Бізнес Консалтинг Груаа», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Як установив суд, 21 лютого 2020 року приблизно о 18 год. 50 хв., ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21061», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул.Ньютона від вул.Ржепишевського в напрямку вул.Льва Ландау м.Харкова. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі буд.131 по вул.Ньютона в м.Харкові, ОСОБА_8 проявив неуважність, діючи необережно, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований автомобіль та не дав дороги пішоходу ОСОБА_9 , який переходив проїзджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»
та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 в результаті чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закритий перелом діафіза правої ліктьової кістки на кордоні середньої та нижньої третини, який спричинив тривалий розгляд здоров`я понад 3-х тижнів. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ-21061» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 є невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Вказані дії ОСОБА_8 , органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Указав, що суд не взяв до уваги докази, за яких ОСОБА_8 неможливо звільнити від відбування покарання на підставі положень ст.75 КК України та які в сукупності доводили позовні вимоги потерпілого щодо спричиненої йому моральної шкоди, а саме фактичні відомості наявні у: схемі та фототаблиці до протоколу огляду місця події від 21.02.2020 року; медичній документації про лікування потерпілого; касових чеках про придбання медичних засобів; технічній документації про придбання потерпілим медичного оснащення для лікування перелому.
Також указав, що судом було залишено поза увагою, що:
-в суді обвинувачений показав про те, що випадки, коли він не бачить пішоходів, трапляються з ним не вперше. Відзначив, що згідно висновку експерта №7/342СЕ-20 від 16.03.2020 року ОСОБА_8 продовжував управляти автомобілем з технічно-несправною гальмівною системою, через не гальмування гальмівних механізмів задніх коліс;
-він прискорював свій рух по пішохідному переходу щоб минувати небезпечну лінію руху автомобілю ОСОБА_8 і, виключно в результаті цього прискорення руху, керований обвинуваченим автомобіль не вчинив наїзд на нього передньою частиною кузова посередині, і не відбулися більш тяжкі наслідки, що узгоджується із протоколом слідчого експерименту від 04.03.2020 року, висновком судово-автотехнічної експертизи №7/4040/405СЕ-20 від 19.03.2020 року та протоколом огляду місця події від 21.02.2020 року;
- ОСОБА_8 після ДТП не вчинив жодних дій для звернення уваги на небезпеку іншими учасникам дорожнього руху, залишив потерпілого лежачим на пішохідному переході на відстані 1,7 метри від краю проїзної частини, проїхавши від місця наїзду далі аж 41,2 метри і зупинився лише після адресованих йому звукових сигналів від зустрічних автомобілів;
-обвинувачений визнав свою вину саме під тиском наявних у кримінальному провадженні доказів, що не може вважатися обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України. Відзначив, що одноразова передача йому малозначної суми грошей на відшкодування завданої злочином шкоди, не свідчить про щирість каяття обвинуваченого та не є достатньою підставою для призначеного йому такого м`якого покарання. Наголосив, що ОСОБА_8 аж до судових дебатів, не приніс йому щирих вибачень, не вчинив жодних активних дій на відшкодування цивільного позову, проявив байдужість до отриманих тілесних ушкоджень із незрощенням кістки правої руки, подав відзив на його цивільний позов, в якому зазначив, що спричинену матеріальну шкоду не визнає зовсім. Вважає, що перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Зазначив, що при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілому суд першої інстанції в повній мірі не врахував всі перенесені ним моральні та фізичні страждання, стан здоров`я, порушений нормальний спосіб життя та роботи адвоката, а також те, що наразі перелом правої руки не зростається, сформувалася посттравматична контрактура, він вимушений амбулаторно проходити нагляд у лікаря-травматолога, і, по факту, спосіб зрощення кістки після перелому є помітним для оточуючих, заважає керувати автотранспортом, переносити тяжке, займатися спортом, об`єктивно не може бути за життя виправним так, щоб цієї травми не було видно, або ж, щоб не відчувати фізичні наслідки перелому при зміні погоди або ж при захворюваннях. Наголосив, що часткове оніміння кісті руки заважає його роботі по спеціальності. Просить ухвалити вирок апеляційним судом, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Згідно положенням ст.414 КПК України, явно несправедливим через м`якість визнається покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом чи розміром.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілого слідує, що останній фактично стверджує про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання за своїм розміром та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з безпідставним застосуванням положень ст.75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, прийняв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому суд також взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений.

Крім того, враховуючи відсутність тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення, часткове відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому у розмірі еквівалентної 500 доларів США, колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення відповідного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Слід відзначити, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового слідства та у суді першої інстанції визнав свою вину, розкрив всі відомі йому обставини вчиненого діяння, ще до направлення обвинуваченого акту до суду почав відшкодовувати потерпілому завдану злочином шкоду, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття.

Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині є безпідставними.

З оглядну на наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим і підстав для призначення більш суворого за своїм розміром покарання, без застосування ст.75 КК України, не вбачає.

Разом з тим, доводи потерпілого про те, що при визначенні розміру грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції належно не врахував всі перенесені останнім моральні та фізичні страждання, є обґрунтованими.

Так, моральна шкода потерпілому ОСОБА_9 була заподіяна шляхом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення із спричиненням шкоди його здоров`ю, а саме закритого перелому діафіза правої ліктьової кістки на кордоні середньої та нижньої третини, внаслідок якого останній був вимушений проходити тривале лікування та реабілітацію, що позбавило також потерпілого вести звичний спосіб життя протягом тривалого часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що згідно приписів ст.ст.23, 1167 ЦК України розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди можливо збільшити з 5000 грн. до 35 000 грн.

За таких обставин вирок суду, на підставі п.3 ч.1 ст.408, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Збільшити розмір грошової суми на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 , з 5000 грн. до 35 000 грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: