КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2021 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2021 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу, зобов`язати Шевченківський районний суд м. Києва розглянути скаргу в порядку, передбаченому ст. ст. 306-307 КПК України.
Що стосується поновлення строку на апеляційне оскарження, то ОСОБА_5 зазначає про те, що оскаржувана ухвала була винесена без його участі, до суду його не викликали, а копію оскаржуваної ухвали, яка надійшла на електронну пошту, він отримав 18 жовтня 2021 року. Апеляційну скаргу подав до Київського апеляційного суду 19 жовтня 2021 року, що з урахуванням ч. 5 ст. 115 КПК України відповідає першому процесуальному дню. З посиланням на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 461/1434/18 від 27 травня 2019 року, а також ухвалу Верховного Суду у провадженні № 51-1599км20 від 17 червня 2020 року, ОСОБА_5 переконаний, що має право на поновлення пропущених процесуальних строків.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, то ОСОБА_5 акцентується увага на тому, що 11 вересня 2021 року через поштову службу ним на ім`я повноважного керівника СУ ДБР подано заяву за вих. № 4505/11 про вчинені суддею ОСОБА_6 кримінальні правопорушення. При цьому ОСОБА_5 зазначає, що у заяві ним вказані всі елементи вчиненого злочину: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Також у заяві вказав всі ознаки вчиненого злочину:час, місце, спосіб, ПІП особи, місце його роботи та посаду, короткі обставини справи тощо. Крім цього, ним самостійно кваліфіковані вчинені злочини за правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.
Як вказує ОСОБА_5 , 13 вересня 2021 року заява про кримінальні правопорушення, відповідно до трекінгу поштового відправлення № 7530, була вручена керівнику СУ ДБР, а копія листа від спеціаліста з Управління забезпечення діяльності ДБР ОСОБА_7 підтверджує, що відомості за заявою так і не були внесеними до ЄРДР, а матеріали перенаправились до ТУ ДБР, при тому, що перший і другий не являються органом досудового розслідування, оскільки в своїй діяльності керуються вимогами ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», тобто, у відповідності до повідомлення ДБР заява про вчинені кримінальні правопорушення була розглянутою не органом досудового розслідування - не керівником СУ ДБР і, навіть, не уповноваженим слідчим, а Управлінням по роботі зі зверненнями громадян ДБР в порядку ст. 22 Закону України «Про звернення громадян».
Окремо ОСОБА_5 звертає увагу на те, що він подавав заяву про вчинені кримінальні правопорушення в порядку ст. 214 КПК України та згідно з наказом ГПУ № 298 від 30 червня 2020 року. Підслідність його заяви про вчинені кримінальні правопорушення була змінена до ТУ ДБР без попереднього внесення відомостей до ЄРДР, як того суворо вимагає наказ ГПУ № 298 від 30 червня 2020 року.
Апелянт переконаний, що уповноважений працівник Управління по зверненню громадян ДБР перебрав на себе не властиві для нього функції прокурора, оскільки підслідність має право змінювати лише прокурор у відповідності до вимог ст. 214 КПК України. На думку апелянта, фактично уже ці три речі дають виключне право на задоволення скарги та зобов`язання керівника СУ ДБР внести до ЄРДР відомості за заявою про вчинені кримінальні правопорушення.
ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що 21 вересня 2021 року через поштову службу він подав скаргу на бездіяльність керівника СУ ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей за заявою про вчинення кримінальних правопорушень за вих. № 4505/11 від 11 вересня 2021 року, до ЄРДР, однак, слідчий суддя своєю ухвалою відмовив у задоволенні скарги. Апелянт не погоджується з такою ухвалою слідчого судді та, з посиланням на положення ст. ст. 55, 129 Конституції України, ст. 370 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, наголошує про те, що оскаржувана ухвалу порушує норми матеріального та процесуального права, оскільки слідчий суддя не викликав у судове засідання суб`єкта оскарження, не викликав у судове засідання його, ОСОБА_8 , викликав у судове засідання осіб, бездіяльність яких ним ( ОСОБА_8 ) не оскаржувалась, взамін розгляду скарги розглянув по суті його ( ОСОБА_8 ) заяву про вчинене кримінальне правопорушення, не витребовував і не досліджував матеріали його звернення до керівника СУ ДБР тощо, а тому, на переконання ОСОБА_5 , суддя, приймаючи рішення, керувався власними припущеннями, що є неприпустимим.
ОСОБА_5 зазначає також про те, що норми, на які послався слідчий суддя при винесенні оскаржуваної ухвали, є чисто судовою практикою та наслідками службових зловживань, які не несуть в собі норм прямого права, а тому позбавлені очевидних підстав для їх застосування, адже у наведених аналогіях фігурують зовсім інші підстави задля внесення відомостей до ЄРДР, особи фігурантів і різний склад вчинених злочинів.
На переконання апелянта, у випадку розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчі судді зобов`язані перевірити виконання органом досудового розслідування вимог ст. 214 КПК України при отриманні заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, не вдаючись на даному етапі в оцінку відповідності повідомлення про злочин всім критеріям підслідності, визначеним п. п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. Як наголошує апелянт, вирішення питань правової кваліфікації та доведення наявності всіх елементів складу кримінального правопорушення, підсудного Шевченківському районному суду м. Києва, не може покладатися суддею на заявника.
ОСОБА_5 обґрунтовує свої вимоги також тим, що положення законодавства не передбачають здійснення слідчим суддею оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Представник ДБР, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явився.
Від ДБР надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що заява ОСОБА_5 направлена до ТУ ДБР, розташоване у м. Києві, якому також пересланий лист апеляційного суду про день. час та місце апеляційного розгляду.
Будь-які заяви чи клопотання від інших учасників до суду апеляційної інстанції не надходили.
З огляду на позицію ОСОБА_5 , який вважав можливим проведення апеляційного розгляду за таких обставин, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності уповноважених осіб ДБР на підставі наявних матеріалів судового провадження.

Заслухавши доповідь судді,позицію ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та додатково надані ОСОБА_5 документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ухвала слідчого судді, яка наразі оскаржується, постановлена за відсутності особи, яка подала скаргу, ОСОБА_5 , який був обізнаний про день та час розгляду справи та подавав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Одночасно у клопотанні ОСОБА_5 просив направити йому копію прийнятого рішення на поштову адресу(ас. 19-20)..
Згідно з даними довідки про доставку електронного листа, копія ухвали слідчого судді від 7 жовтня 2021 року направлена на електронну адресу ОСОБА_5 18 жовтня 2021 року (ас. 25), що не заперечується апелянтом і в апеляційній скарзі.
Апеляційна скарга ОСОБА_5 подана до суду апеляційної інстанції 20 жовтня 2021 року (ас. 27).
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 7 жовтня 2021 року ОСОБА_5 пропущений з поважних причин, а, відтак, підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги,то, на переконання колегії суддів, вони є необґрунтованими.
Так, перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що 11 вересня 2021 року ОСОБА_5 на ім`я, як зазначено у заяві, повноважного керівника Управління ДБР направлена заява про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 кримінальних провопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України (ас. 5-8).
13 вересня 2021 року вказана заява отримана ДБР (ас. 9).
27 вересня 2021 року ОСОБА_5 до Шевченківського районного суду м. Києва подана скарга на бездіяльність повноважного керівника СУ ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (ас. 1-4).
Згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 28 вересня 2021 року для розгляду вказаної скарги визначено суддю ОСОБА_9 (ас. 12).
Всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 , судом 28 вересня 2021 року на адресу ДБР та ОСОБА_5 направлено повідомлення про розгляд скарги 30 вересня 2021 року о 16.30 год. (ас. 13, 14).
У зв`язку з неявкою сторін 30 вересня 2021 року розгляд скарги відкладений на 7 жовтня 2021 року на 08.30 год. (ас. 15), про що належним чином повідомлені як ОСОБА_5 , так і ДБР (ас. 16-17).
Окрім того, про належне повідомлення учасників судового провадження про день, час та місце розгляду скарги ОСОБА_5 свідчить той факт, що від ДБР надійшло повідомлення, адресоване ТУ ДБР, розташоване у м. Києві, та судді Шевченківського районного суду м. Києва, про те, що Державне бюро розслідувань є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження безпосередньо і через територіальні управлення, а також про те, що заява ОСОБА_5 направлена до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, для розгляду в межах чинного законодавства (ас. 18), а також клопотання від ОСОБА_5 про розгляд справи за його відсутності (ас. 19).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2021 року подану ОСОБА_5 скаргу залишено без задоволення.
Слідчий суддя з посиланням на положення ст. ст. 2,11, 214 КПК України, висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, мотивував своє рішення тим, що заява ОСОБА_5 не містить викладення всіх обставин та ознак вчинення кримінальних порушень, які зазначені у його заяві.
Також слідчий суддя врахував, що нормами кримінального процесуального законодавства не передбачено обов`язку заявника зазначати, зокрема у заяві про кримінальне правопорушення усіх складових злочину: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона.
При цьому слідчий суддя вказав про те, що частиною 5 ст. 214 КПК України встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення відповідного кримінального правопорушення, яких ОСОБА_5 у заяві від 11 вересня 2021 року належним чином наведено не було, а відтак, на переконання слідчого судді, і бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відсутня.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, дізнавача, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, дізнавач невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з п. 2 частини 1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора 30 червня 2020 року за № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, відповідно до якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам ВС МВС України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину згідно з Інструкцією № 1050 і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» «відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені».
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що він висловлює свою незгоду з процесуальними діями судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 при надходженні до її провадження позову ОСОБА_10 до ГО «Україна проти свавілля чиновників» та ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, і така незгода ґрунтується на суб`єктивній оцінці та ставленні ОСОБА_5 до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, а тому заява ОСОБА_5 не містить викладення всіх обставин та ознак вчинення кримінальних порушень, які зазначені у його заяві, на що обґрунтовано послався слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 10 Розділу П Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення у центральному апараті Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом ДБР 7 вересня 2020 року за № 463, заяви про кримінальні правопорушення, що не віднесені до предмету розгляду центрального апарату Державного бюро розслідувань, направляються відділом звернень за належністю до відповідних суб`єктів розгляду.
Відповідно до положень Розділу Ш вищевказаної Інструкції службові та посадові особи слідчих управлінь, уповноважені в межах компетенції, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, розглядають заяви про кримінальні правопорушення та приймають рішення за результатами їх розгляду відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України.
За умови достатності ознак, що підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин з часу реєстрації у СЕД, вносить відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Заява про кримінальне правопорушення може бути направлена за підписом керівника слідчого управління, у якому вона розглядалась, серед іншого, до територіального управління ДБР за підслідністю для прийняття відповідних рішень.
Якщо слідчим за результатами розгляду заяви про кримінальне правопорушення не встановлено обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, така заява розглядається відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».
З матеріалів судового провадження встановлено, що заяви ОСОБА_5 листами Державного бюро розслідувань направлені до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, для розгляду в межах чинного законодавства,про що повідомлено і ОСОБА_5 , що підтверджується долученою останнім під час апеляційного розгляду копією відповіді (ас. 18, 53, 74).

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів бездіяльності уповноваженої особи ДБР, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для скасування ухвали слідчого судді, а, відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2021 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________________ ________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3