Справа № 583/3342/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" серпня 2021 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі :
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні в м. Охтирка клопотання прокурора Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000269 від 24.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
25.08.2021 року до суду надійшло клопотання прокурора Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000269 від 24.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в якому прокурор просить накласти арешт на майно з метою збереження речового доказу, що має значення для кримінального провадження, шляхом обмеження права користуватись та розпоряджатись наступним майном: автомобіль марки «HYUNDAY» моделі «Elantra», чорного кольору, днз НОМЕР_1 ; ключі від даного автомобіля; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 на імя ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивує тим, що в провадженні СД Охтирського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000269 від 24.08.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Досудовим розслідування встановлено, що 24.08.2021 року до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 21.08.2021 р. до нього гр. ОСОБА_6 було вчинено шахрайські дії. Під час огляду місця події 24.08.2021 р., а саме відритої території навпроти будинку АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено автомобіль марки «HYUNDAY» моделі «Elantra», чорного кольору, днз НОМЕР_1 , ключі від даного автомобіля та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 , які постановою дізнавача від 25.08.2021 р. визнані речовими доказами. Вважає, що вилучені речі мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчиненого правопорушення в якості речових доказів, тому просить накласти на них арешт.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в письмовій заяві просить розглянути клопотання без його участі та без фіксації за допомогою технічних засобів.
Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в письмовій заяві просить розглядати клопотання про арешт майна без його участі, проти задоволення клопотання заперечує.
Вивчивши надані матеріали, дослідивши письмові докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Встановлено, що в провадженні СД Охтирського РВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженню № 0000269 від 24.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Відповідно до витягу з ЄРДР: 24.08.2021 року до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 21.08.2021 р. до нього гр. ОСОБА_6 було вчинено шахрайські дії.
Постановою дізнавача СД Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 25.08.2021 року автомобіль марки «HYUNDAY» моделі «Elantra», чорного кольору, днз НОМЕР_1 ; ключі від даного автомобіля; свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 визнано речовими доказами.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником автомобіля марки «HYUNDAY» моделі «Elantra», чорного кольору, днз НОМЕР_1 є ОСОБА_4 .
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Як вбачається з доданих слідчим до клопотання матеріалів, метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу.
Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
В обґрунтування підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, прокурором до клопотання додано: витяг з ЄРДР, протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.08.2021 р., протокол допиту потерпілого ОСОБА_5 , протокол огляду місця події від 24.08.2021 р., постанову про визнання речових доказів від 25.08.2021 р., копію посвідчення водія ОСОБА_6 та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
В той же час, клопотання прокурора не містить будь-яких посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що майно, вилучене під час огляду місця події від 24.08.2021 р., дійсно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
В клопотанні міститься формальне посилання на те, що вилучені речі є речовими доказами.
Проте, в клопотанні конкретно не зазначено, яке саме доказове значення має вищевказане майно.
Крім того матеріали справи не містять доказів того, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Також у клопотанні прокурора відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Викладене дає підстави для висновку, що прокурором, окрім іншого, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, та не доведено що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням.
Крім того, необґрунтований арешт майна перешкоджає особі належним чином здійснювати свої права, а потреби судового слідства не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи фізичної особи.
Крім того, як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді - органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти ( наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.
На підставі вищевикладених обставин, слід відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, вилученого 24.08.2021 р. під час огляду місця події, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000269 від 24.08.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1