Справа № 991/5517/21
Провадження 1-кс/991/5601/21
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення від 06.08.2021 № Г-9913 до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:
11.08.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_3 просить визнати бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України та зобов`язати її внести за заявою ОСОБА_3 від 06.08.2021 до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ст. 364 КК України, вчинене суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_4 .

Розгляд скарги призначено на 18.08.2021 об 11:00год.

У судове засідання з`явилася ОСОБА_3 , скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Детектив у судове засідання не прибув, представник НАБУ ОСОБА_5 надіслав на електронну поштову скриньку Вищого антикорупційного суду письмові пояснення, у яких проти скарги заперечив, зазначив, що за результатами опрацювання заяви ОСОБА_3 не встановлено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_4 кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР, а тому бездіяльність зі сторони службових осіб НАБУ не визнав та просив розглядати скаргу за відсутності представників НАБУ.

Суд, вважає за можливе розгляд скарги проводити за відсутності детектива, оскільки його відсутність відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Заслухавши заявника, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів скарги, 06.08.2021 ОСОБА_3 звернулася до Національного антикорупційного бюро України із заявою, в якій зазначила про вчинення суддею Оболонського районного суду м.Києва ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України, яке завдало їй суттєву шкоду, посилаючись на те, що суддею здійснено дії, що підтверджують зловживання ним службовим становищем всупереч інтересам служби.

В обґрунтування цього зазначає, що в провадженні судді Оболонського районного суду м.Києва ОСОБА_4 перебуває на розгляді справа № 756/3874/21 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до неї про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Пунктом 4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

В матеріалах судової справи № 756/3874/21 аркуш 111 міститься платіжне доручення №, зі змісту якого вбачається, що за подання позовної заяви ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило судовий збір у сумі 52805,63 грн.

Водночас, журналістом ОСОБА_6 було проведено журналістське розслідування, в рамках якого встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» можливо не сплачувало ніякого судового збору, а платіжне доручення № з`явилось в матеріалах справи після направлення журналістом ОСОБА_6 24.06.2021 запиту на інформацію до ГУ Державної казначейської служби України

Враховуючи, що відомості за вказаною заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, заявниця звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 року № 69, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. А також ч.1 ст. 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони при досудовому розслідуванні.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналізуючи норми ст.ст. 214, 303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.

На думку заявниці ОСОБА_3 , в діях судді Оболонського районного суду м.Києва ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України, оскільки суддею здійснено дії, що підтверджують зловживання ним службовим становищем всупереч інтересам служби.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

При цьому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.

Так при вирішенні скарги ОСОБА_3 слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, а зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.

Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 року.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007, встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.

Заявниця зазначає про вчинення суддею Оболонського районного суду м.Києва ОСОБА_4 злочину, який за її твердженням полягає у зловживанні ним службовим становищем всупереч інтересам служби, що виразилось у неперевірці ним факту сплати ТОВ «Вердикт Капітал» судового збору перед прийняттям рішення про відкриття провадження у справі №756/3874/21, поряд з цим, на думку заявниці платіжне доручення № з`явилось в матеріалах справи №756/3874/21 вже після направлення журналістом ОСОБА_6 24.06.2021 запиту на інформацію до ГУ Державної казначейської служби України та відповідно після відкриття суддею провадження по справі.

На підставі наведеного заявниця просить порушити кримінальне провадження відносно судді.

В той же час, заявницею самостійно зазначено про наявність в матеріалах справи платіжного доручення № від 04.03.2021.

А доказів про те, що вказане платіжне доручення було відсутнє в матеріалах справи станом на момент постановлення суддею ухвали про відкриття провадження у справі №756/3874/21, тобто 26.03.2021, заява ОСОБА_3 не містить, а тому такі доводи не можуть братися до уваги.

Тобто заява ОСОБА_3 про злочин не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак складу злочину. В той же час ОСОБА_3 самостійно робить висновки про неправомірність процесуальних дій судді (відкриття провадження у справі) за відсутності відповідних повноважень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, про які вказує заявниця у своїй скарзі.

Варто уваги і те, що заявницею в заяві зазначено про спричинення їй суттєвої шкоди вчиненням злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

В судовому засіданні заявниця уточнила, що розмір завданої їй шкоди становить 3 000 000 гривень, тобто ціна позовної заяви ТОВ «Вердикт Капітал», де вона виступає відповідачем.

Проте такі твердження заявника є надуманими, оскільки позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» не можуть вважатися завданою заявниці шкодою від вчинення злочину.

Не вдаючись до надання оцінки законності дій судді Оболонського районного суду м.Києва ОСОБА_4 при відкритті провадження у справі №756/3874/21, слід зазначити, що в заяві відсутні факти та твердження заявниці щодо існування обставин, які б свідчили про наявність в діях зазначеної нею особи складу злочину, передбаченого ст.ст. 364 КК України.

Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Варто додати, що частиною 4 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Тобто мова йде саме про прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень, а внесення відомостей до реєстру є вже іншою дією, про що вказано у наступній частині 5-й вказаної статті.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч. 1 ст. 2, п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 та п. 4 ч. 5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

Натомість, заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в їх повідомленні про злочин за ст.364 КК України, натомість вбачається незгода заявниці із процесуальними діями судді у справі №756/3874/21, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) зазначив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 06.08.2021 відсутні, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 9, 214, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення від 06.08.2021 № Г-9913 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1