Провадження №1-кп/755/404/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" січня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР за №0003089 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07.10.2021 приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ,вул. Алма-Атинська, 83, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які перебував на зупинці громадського транспорту за вище вказаною адресою розпиваючи алкогольні напої. Після цього ОСОБА_5 дістав з кишені гаманець, для того, щоб перерахувати грошові кошти на що ОСОБА_4 звернула свою увагу. Цього ж дня приблизно о 14 год. 30 хв., у ОСОБА_4 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 27.10.2021 приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 дочекалася сприятливих умов для вчинення злочину, а саме поганого самопочуття та розгубленості потерпілого через вживання алкогольних напоїв, розподіливши між собою ролі стали діяти за спільним умислом. ОСОБА_4 повідомила по мобільному телефону двох невстановлених досудовим розслідуванням осіб, про те, що потерпілий перебуває на зупинці громадського транспорту «Алма-Атинська». Продовжуючи спільний злочинний умисел ОСОБА_4 , разом з іншими особами, через деякий час прийшли до зупинки громадського транспорту, де перебував потерпілий ОСОБА_5 , двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб чоловічої статі, підняли попід руки потерпілого ОСОБА_5 .
В подальшому ОСОБА_4 стала обшукувати всі кармани потерпілого з метою відшукання цінного майна та грошових коштів, обравши об`єктом свого злочинного посягання гаманець з грошовими коштами, що перебував в зовнішній кишені штанів потерпілого.
ОСОБА_4 дістала з кишені ОСОБА_8 гаманець чорного кольору в середині якого перебували грошові кошти у сумі 4100 грн.
В подальшому ОСОБА_4 , та дві невстановлені досудовим розслідуванням особи чоловічої статі покинули місце злочину.
Своїми злочинними діями ОСОБА_4 та дві невстановлені досудовим розслідуванням особи чоловічої статі завдали матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 4 356 грн.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі та судом встановлено, що вона вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.
Враховуючи ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення; судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що провина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом доведена у повному обсязі. Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Цивільний позов не заявлено.
При цьому матеріали кримінального провадження містять заяву потерпілого ОСОБА_5 , де він зазначає, що матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої не має, шкода потерпілому відшкодована.
При призначенні покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинених нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».
Пленум Верховного Суду України в Постанові № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, її вік та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, її вік, та те, що вину в скоєнні кримінального правопорушення вона визнала повністю, щиро розкаялася, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, вважає за необхідне призначити покарання, передбачене санкцією Особливої частини Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі. При цьому, суд вважає, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому до ОСОБА_4 можливо застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, адже саме таке покарання обвинуваченому буде справедливим та достатнім і сприятиме її виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід не обирався.

Під час досудового розслідування проведено судово-товарознавчу експертизу 4125/21 від 01.11.2021, вартістю 140 грн., яка виконана за рахунок Державного бюджету України, яка підлягає стягненню з обвинуваченої.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 50, 65-67, 75, 76, 186 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на засуджену обов`язки відповідно до ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем її проживання.
Речові докази: гаманець, який постановою від 29.10.2021 року визнано речовим доказом повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користь держави судові витрати, пов`язані із залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи 4125/21 від 01.11.2021 року у розмірі 140 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: