Справа №705/3578/21
1-в/705/308/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2021 року
Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань клопотання засудженого ОСОБА_4 про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

На адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, у якому вказує про те, що постановою Уманського РВ УМВС України від 02.02.2001 року накладено арешт на все майно та нерухомість, яке належить йому, ОСОБА_4 .

Вироком Уманського місцевого районного суду Черкаської області від 17.12.2001 року йому призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. У зв`язку з тим, що у вказаному вироку не вирішено питання про скасування арешту на все рухоме та нерухоме майно, він не має можливості реалізувати своє право на повернення і користування в повному обсязі майном.

У клопотанні просить суд зняти арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, у своєму клопотанні просить суд справу слухати у його відсутність, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки арешт було накладено згідно старого КПК України, а у відповідності до внесених змін питання щодо зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом від 2012 року, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що в провадженні Уманського місцевого районного суду Черкаської області перебувало кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 194 КК України.

Вироком Уманського місцевого районного суду Черкаської області від 17 грудня 2001 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 194, ст. 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Іншого обвинуваченого також визнано винним та призначено покарання.

Вказаним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , та стягнуто із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16713 гривень 50 копійок в рівних долях.

Під час досудового слідства у вказаній кримінальній справі постановою заступника начальника СВ Уманського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_7 від 02 лютого 2001 року накладено арешт на майно ОСОБА_4 , де б таке не знаходилося і в чому б не заключалося, на все майно та на нерухомість. Згідно вказаної постанови (а.с. 120 кримінальної справи № 1-228-01) арешт було накладено в рамках кримінальної справи № за фактом крадіжки та заподіяння матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що копії постанов про накладення арешту на майно обвинувачених, в тому числі на майно ОСОБА_4 , направлено для виконання державному нотаріусу Новоархангельського району Кіровоградської області.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли за дії старого КПК України в редакції 1960 року, так як арешт на спірне майно накладено постановою слідчого в рамках кримінальної справи від 18 жовтня 2000 року згідно положень КПК України в редакції 1960 року.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду кримінальної справи) установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічну норму закріплено в ч. 1 ст. 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ), який діє з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України 2021 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, арешт на майно ОСОБА_4 був накладений слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі, на підставі положень КПК України 1960 року.

При цьому, згідно з пунктом 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно правових позицій Верховного суду України із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Оскільки, кримінальне провадження у справі № 1-228-01, у якій слідчим винесена постанова про накладення арешту на ОСОБА_4 , надійшло в провадження Уманського місцевого районного суду Черкаської області 03.07.2001 року, тобто до дня набрання чинності КПК України 2012 року, вказана справа судом розглядалася саме за КПК України в редакції 1960 року, то вирішення питання щодо зняття арешту, накладеного у кримінальній справі має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19).

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, дане питання не може бути вирішено судом в рамках кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 537, 539, п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зняття арешту з майна.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що вирішення питання щодо зняття арешту, накладеного у кримінальній справі, має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з часу її проголошення.

Суддя ОСОБА_1