запорізький апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/857/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу слідчого судді і направити кримінальне провадження для подальшого досудового розслідування. Заявниця посилалася на те, що слідчим не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; з`ясувавши думку ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на постанову заступника начальника ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 від 28.09.2020 року про закриття кримінального провадження №0000453 від 12.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

В обґрунтування скарги зазначила, що органом досудового розслідування не встановлено чи був в автомобілі «Mercedes-Benz Vito» відеореєстратор. Також, викладені у постанові висновки слідчого, є необґрунтованими, та у постанові не відображені відомості про слідчий експеримент, який було проведено 19.12.2019 за участю потерпілої сторони. Вважає, що слідчий передчасно дійшов висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК та не погоджується із висновком слідчого про те, що порушення ПДР водієм ОСОБА_9 не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП.

Так, водій перевищив дозволену швидкість руху на 64-66 км/год., що є грубим порушенням ПДР, оскільки у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, швидкість руху мала бути такою, щоб водій транспортного засобу зміг його зупинити у межах видимості дороги.

Слідчий суддя дійшла висновку про те, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим на підставі дослідження усіх фактичних обставин кримінального провадження, тому постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, слідчим був наданий аналіз тих обставин, на які посилається заявник, надано їм належну правову оцінку.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді з огляду на таке.

Згідно вимог ст.284 КПК, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до вимог ст.110 КПК, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Зміст постанови слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про те, що вимог закону слідчим в повній мірі не дотримано, а рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без проведення повної перевірки доводів та оцінки зібраним доказам та необхідності проведення будь-яких слідчих дій, з метою повного, всебічного та об`єктивного розслідування даного кримінального провадження.

Як вбачається із постанови від 28.09.2020 року, при закритті кримінального провадження №0000453 слідчим в основу свого рішення покладено висновок комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП від 18.08.2020 № 24/к-391/882-20.

Так, згідно цього висновку, смерть ОСОБА_10 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів. Характер, локалізація, тяжкість тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , пошкодження виявлені на автомобілі «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) дозволяють припустити що мав місце комбінований вид автотранспортної травми, а саме наїзд на пішохода і травма внаслідок переїзду людини колесами автомобіля. Загальний механізм травмування: В момент первинного контакту з автомобілем потерпілий знаходився у вертикальному чи близькому до нього положенні. Провідний напрямок травмуючої дії був справа наліво та можливо дещо ззаду наперед. Потерпілий був обернений до транспортного засобу правою задньо-бічною поверхнею тіла. Тіло потерпілого спочатку вдарилося об передні частини автомобіля, за рахунок обертального моменту задньою поверхнею грудної клітини об капот, а потім, внаслідок зміщення по капоту, в напрямку переднього вітрового скла з контактом об нього та контактом задньо-бічною поверхнею голови з краєм даху в передній лівій його частині. Після зазначеного контакту із транспортним засобом тіло потерпілого частково втратило кінетичну енергію та впало на дорожнє покриття, із подальшим переміщенням по ньому. Після контакту з транспортним засобом тіло потерпілого знаходилось в горизонтальному положенні обличчям догори на проїжджій частині, із косо поперечним положенням тулубу по відношенню до повздовжньої осі автомобіля, внаслідок чого відбувся переїзд колесами автомобіля через тулуб та кінцівки потерпілого в напрямку зліва направо, дещо знизу догори. Далі автомобіль виступаючою частиною днища зачепив одяг потерпілого, та, рухаючись, здійснив волочіння тіла потерпілого між частинами нижньої поверхні автомобіля та дорожнім покриттям.

Чи перебував потерпілий в русі достеменно встановити не можливо. У даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) ОСОБА_9 для забезпечення безпеки руху повинен був діяти відповідно до технічних вимог п.12.2, 12.3, 12.6 ґ), 12.9 б), 19.1 а) Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_10 .

В діях водія ОСОБА_9 невідповідностей технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається. В діях водія ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.2, 12.6 ґ), 12.9 б) Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, не знаходяться у причинному зв`язку із наїздом на пішохода. В діях водія ОСОБА_9 невідповідностей технічним вимогам п. 19.1 а) Правил дорожнього руху не вбачається.

Тобто, причиною даної ДТП стало порушення пішоходом ОСОБА_10 вимог ПДР, а допущені водієм ОСОБА_9 порушення ПДР з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП, у зв`язку із чим в діях водія відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На думку колегії суддів визначальним в цій справі є те, що перебування пішохода з власної протиправної поведінки на проїзній частині дороги створює небезпеку для руху, однак даний факт не звільняє водія від виконання вимог правил безпеки дорожнього руху.

Пунктом 12.2 ПДР України передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

На момент ДТП безпечна швидкість руху автомобіля, яка б дозволяла водієві ОСОБА_9 безпечно зупинити його автомобіль у межах видимості дороги, встановлена в розмірі 88,2-90,1 км/год.

Проте, призначаючи у даному кримінальному провадженні комплексну комісійну судово-медичну, фототехнічну та інженерно-транспортну експертизу з дослідження обставин та механізму ДТП слідчий виходив з того, що водій ОСОБА_9 об`єктивно міг виявити силует пішохода на відстані 41,4-50 метрів за умови руху автомобіля зі швидкістю 120 км/год і 41,7-52,7 метрів за умови руху автомобіля зі швидкістю 152 км/год.

При цьому видимість елементів проїзної частини (дорожньої розмітки для водія ОСОБА_9 з його робочого місця) складала 66,8-84,4 м.

Таким чином, при проведені дослідження і відповідних розрахунків експерт був позбавлений вихідних даних щодо відстані, на якій водій об`єктивно міг виявити силует пішохода за умови руху автомобіля зі швидкістю 88,2-90,1 км/год.

Пунктом 12.2 ПДР передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

На переконання апеляційного суду слідчий не усунув протиріччя зазначеного в додатковому протоколі огляду місця події, відповідно до якого видимість елементів проїзної частини для водія ОСОБА_9 з його робочого місця без залежності від швидкості руху керованого ним автомобілем складала 66,8-84,4 метри, а при цьому видимість пішохода, якого він збив на цій проїзній частині складала 41,6-52,7 метрів. При цьому пішохід, перебуваючи на цій проїзній частині, по суті сам складав один з елементів цієї проїзної частини, перебуваючи у межах видимості дороги, оскільки безпосередньо перебував на ній.

Якщо ж об`єктивно водій ОСОБА_9 в умовах недостатньої видимості зі свого робочого місця міг виявити перешкоду в особі пішохода лише на відставні 41,6-52,7 метрів, то відповідно експертним шляхом мала б бути розрахована його допустима швидкість в даних умовах відповідно до п.12.2 ПДР і відтак надана належна правова оцінка його діям у разі перевищення встановленої в такий спосіб швидкості руху керованого ним автомобіля.

Відтак належним чином в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження не зазначено чому недодержання водієм ОСОБА_9 саме такої невстановленої досудовим розслідуванням безпечної швидкості з огляду на зміст пункту 12.2 ПДР України не перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Крім того, відповідно п.11.2.Правил дорожнього руху на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Під час досудового розслідування встановлено, що зіткнення керованого ОСОБА_9 автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні) з пішоходом ОСОБА_10 мала місце ближче до лівої частини крайньої лівої частини смуги руху дороги яка має дві смуги для руху в одному напрямку.

При цьому водій ОСОБА_9 не виконував випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом. Тим самим водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.11.2. Правил дорожнього руху, перебуваючи в момент зіткнення із пішоходом ОСОБА_10 на лівій смузі руху керованого ним автомобіля. У разі дотримання водієм ОСОБА_9 пункту п.11.2. Правил дорожнього руху зіткнення із пішоходом ОСОБА_10 було б малоймовірним.

Проте, закриваючи кримінальне провадження, слідчий даній обставині жодної оцінки не надав, не зазначив чи перебувало дане порушення водієм ОСОБА_9 у причинному зв`язку із настанням ДТП, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_10 , якщо не перебувало, то з яких мотивів.

Отже, слідчим належним чином не перевірено невідповідності дій водія ОСОБА_9 вимогам п.11.2, п.12.2 ПДР України та не надано цьому належної правової оцінки.

Слідчим в достатній мірі не перевірено причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП та настання смерті ОСОБА_10 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова слідчого не містить в цій частині належного аналізу, зокрема, в частині того, що потерпілий не був в зоні видимості ОСОБА_9 , оцінка його діям у вказаній ситуації і можливості його реагування відповідним чином для уникнення зіткнення, в ході досудового розслідування не надана.

Без відповіді на вище наведені істотні питання не можна стверджувати, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.110 КПК і, як наслідок про правильність оцінки слідчим ОСОБА_8 зібраних доказів у їх сукупності і співставлення доказів з складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, про відсутність у діях водія ОСОБА_9 ознак вище зазначеного злочину.

Слідчим суддею під час розгляду скарги було помилково зроблено передчасний висновок, що слідчим було вжито всіх необхідних заходів для встановлення істини по справі, а зібрані матеріали досудового розслідування дають можливість достатньо та повно встановити обставини, які є предметом перевірки у даному кримінальному провадженні.

За наведених обставин, перевіривши ухвалу слідчого судді у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про необхідність скасування як ухвали слідчого судді так і постанови слідчого.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2021 року про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову заступника начальника ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 від 28 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000453, відомості про яке внесено до ЄРДР від 12 жовтня 2019 року за ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0000453 направити до ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області для організації досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4