Дата документу 01.09.2021 Справа № 336/8649/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8649/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/950/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Новомиколаївка Запорізької області, громадянин України, маючий вищу освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання фактично відбутий строк покарання з 22 липня 2016 року по 4 квітня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 70000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 23400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2917 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

26 серпня 2015 року приблизно о 21 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , під час знаходження на задньому сидінні в салоні належного потерпілому ОСОБА_9 автомобіля «Mersedes Benz Vito 110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на території гаражного комплексу поблизу комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» по вул. Авраменка, 4, у м. Запоріжжі, керуючись умислом на розбій і діючи неочікувано для потерпілого, що перебував на водійському сидінні спиною до обвинуваченого, вчинив на нього напад, в ході якого застосував небезпечне для життя та здоров`я потерпілого насильство, що виразилось у нанесенні ОСОБА_9 принесеним із собою ножем, який обвинувачений тримав у правій руці, одного ріжучого удару в область передньої поверхні шиї. Означений удар спричинив потерпілому рану на передній поверхні шиї праворуч з повним пересіченням платізми, грудино-персневидного та грудино-щитовидного м`язів з двох сторін, частковим пересіченням кивального м`язу зліва, пересіченням власної фасції шиї справа, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.
Одразу після застосування ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_9 насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, обвинувачений висловив потерпілому вимогу передати гроші, золоті вироби та інші матеріальні цінності, проте потерпілий почав чинити обвинуваченому активний опір, у зв`язку з чим, між ними виникла боротьба, під час якої ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру на заволодіння чужим майном шляхом розбою, наніс ОСОБА_9 не менше десяти ударів ножем в область голови, обох рук та тулуба, спричинивши потерпілому такі тілесні ушкодження: рани в області правої щоки, в області підборіддя праворуч, в області верхнього краю правої вушної раковини, в лобно-скроневій області праворуч, в області лівої пахвової області, в області лівого передпліччя в серединній третині з ушкодженням фаціального футляру м`язів передпліччя, в області лівого передпліччя в нижній третині, на долонній поверхні лівої кисті у проекції головок п`ясних кісток, в області проксимальної фаланги четвертого пальця лівої кисті по тильній поверхні, на першому пальці правої кісті по долонній поверхні, які як окремо, так і у сукупності, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; - рану в області проксимальної фаланги п`ятого пальця лівої кисті по долонній поверхні з ушкодженням сухожилля згинача п`ятого пальця лівої кисті з розвитком згинальної контрактури п`ятого пальця лівої кисті у дистальному міжфаланговому суглобі, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло за собою незначну стійку втрату працездатності менше 10%; - синець на правому передпліччі, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Внаслідок активного опору з боку ОСОБА_9 та з`явлення на місці події транспортного засобу із сторонніми особами ОСОБА_7 не заволодів майном потерпілого, припинив свої дії та зник з місця події.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, оскільки суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, не дослідив усі обставини кримінального провадження, допустив чимало суперечностей, а вирок ґрунтується на припущеннях і не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд фактично перекрутив його показання, оскільки в автомобілі саме він розповідав потерпілому про себе, а не навпаки, і вже тоді потерпілий поводив себе підозріло.

Крім того, в його анкеті на сайті була вказана достовірна інформація та розміщено справжнє фото, хоча ОСОБА_9 зазначив там неправдиве ім`я та фото сторонньої особи, що свідчить про те, що він був відкритим, не приховував свою особистість та не мав намірів на скоєння розбійного нападу.

Також зазначає, що саме він викликав поліцію та пояснив, що чоловік хотів його зґвалтувати, і захищаючись від нього, він спричинив йому поранення.

Звертає увагу, що поліцейські не відвозили його до лікарні після затримання, тобто суд знову виклав у вироку не ті показання, які він надавав насправді, що є порушенням ч. 1 ст. 94 КПК України.

Викладаючи показання потерпілого, суд не зазначив його пояснення з приводу того, що у ОСОБА_9 не було при собі ніяких матеріальних цінностей.

Вважає, що суд неправильно трактував наявність слідів крові на водійському сидінні, оскільки після події потерпілий не скористався допомогою невідомих людей, не попросив їх доставити його до кафе чи викликати швидку допомогу, а особисто сів за кермо свого автомобіля та поїхав до кафе.

Приїхавши до кафе, потерпілий повідомив, що ходив, прогулювався поряд і на нього напав невідомий, а слідчому пояснив, що не став би заявляти до поліції, тож саме ОСОБА_9 не захотів нікому повідомити про те, що трапилося.

Суд також не врахував того, що одразу після затримання працівники поліції відвезли його до кафе, де зять потерпілого почав погрожувати йому вбивством, а після цього вони поїхали до того місця, де він викинув ніж та кофту, причому дорогу показував саме він.

Разом з тим, він наполягав на необхідності пошуку його кофти, яка була розірвана внаслідок дій потерпілого, але поліцію це не цікавило.

Також йому нічого не заважало сховати ніж або сказати, що він належить потерпілому.

З приводу банківських надходжень зазначає, що він самодостатня людина, гідно заробляє, не мав мотивів вчинення розбійного нападу, будучи студентом, отримував зарплату приблизно 5000 гривень, яка є достатньою.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд врахував лише версію сторони обвинувачення, не надав належної оцінки показанням ОСОБА_7 та доказам сторони захисту, і в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України не навів доказів на спростування його показань.

Вважає, що жоден з досліджених судом доказів не є прямим.

Суд не звернув увагу на показання обвинуваченого про те, що він захищався від нападу потерпілого, наніс йому ножове поранення виключно через те, що ОСОБА_9 намагався його зґвалтувати.

Після того, як обвинуваченому вдалося покинути місце події, він одразу подзвонив до поліції, і через деякий час його відвезли до кафе, де якийсь родич потерпілого почав погрожувати обвинуваченому вбивством.

Допитана у суді експерт ОСОБА_11 пояснила, що поранення в області шиї потерпілого не були небезпечними, а утворення виявлених у ОСОБА_9 пошкоджень за обставин, вказаних ОСОБА_7 , не виключається.

З висновку експерта № 3478 вбачається, що у ОСОБА_7 були виявлені чисельні рани, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та були отримані від не менше ніж 29 травматичних впливів.

Даний висновок не спростовує показань обвинуваченого та не є доказом його вини, а суд врахував лише показання потерпілого, які не підтверджуються жодними іншими доказами.

Звертає увагу, що поведінка саме потерпілого не відповідає логіці та обставинам події, оскільки він знаходячись на передньому сидінні, будучи пораненим у шию, замість того щоб відкрити двері та вийти з машини, покликати на допомогу, розуміючи, що в салоні знаходиться обвинувачений з ножем, перелізає з переднього сидіння у вузький простір між сидіннями та дахом автомобіля і вступає в боротьбу.

Також зазначає, що ОСОБА_7 самостійно викликав поліцію, показав місце де він викинув ніж, а про кофту у нього не питали, тобто у обвинуваченого не було умислу на приховання слідів злочину.

Суд першої інстанції не задовольнив клопотання сторони захисту про виклик слідчого ОСОБА_12 для допиту в судовому засіданні у якості свідка для підтвердження показань з приводу місцезнаходження ножа.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував здійснення ним нападу з метою заволодіння чужим майном, він не міг знати про те, чи матиме потерпілий при собі гроші, банківські картки чи золоті вироби.

В анкеті обвинуваченого на сайті була вказана достовірна інформація та розміщено справжнє фото, що свідчить про відсутність у нього наміру на скоєння розбійного нападу.

З урахуванням викладеного вважає, що дії ОСОБА_7 були необхідною обороною, оскільки потерпілий визнав факт зустрічі з обвинуваченим для статевих відносин, у обвинуваченого виявлені чисельні пошкодження, висновком експерта фактично підтверджується механізм завдання потерпілому тілесних ушкоджень, саме обвинувачений після нападу повідомив співробітників поліції про те, що він завдав тілесні ушкодження чоловіку, який намагався його зґвалтувати, потерпілий мав значну фізичну перевагу над обвинуваченим, що і викликало у останнього необхідність застосування ножа для свого захисту.

Також у ОСОБА_7 був відсутній корисливий мотив, оскільки йому на банківську картку надходили грошові кошти, розмір яких є вищим за середню заробітну плату.

Крім того, він на той момент навчався на 4-му курсі університету, його оцінки були на високому рівні, позитивно характеризувався за місцем навчання та проживання, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, не вживав наркотики та не зловживав алкогольними напоям, а враховуючи відсутність судимостей, позитивні характеристики та сталі родинні зв`язки, суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, не розкаявся, в ході судового розгляду намагався ввести суд в оману відносно фактичних обставин справи, не відшкодував потерпілому завдану шкоду.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримала свою апеляційну скаргу та ОСОБА_7 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Зазначила, що на момент події ОСОБА_7 був 21 рік, і він не міг, будучи раніше не судимим, піти на вчинення розбою. Він взагалі не міг знати, чи є у потерпілого цінності, вони до події не розмовляли про наявність у потерпілого грошей. Коли обвинувачений та потерпілий їхали в автомобілі, ОСОБА_7 міг роздивитись, що у потерпілого не має золотих прикрас. Крім того, ОСОБА_7 не приховував свої анкетні дані та фотографію. Вважала, що призначаючи покарання, суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_7 навіть не визнаючи себе винуватим, в добровільному порядку відшкодував завдану моральну шкоду.

Обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду підтримав свою апеляційну скаргу та свого адвоката, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, зазначив, що показання свідків не узгоджуються, але суд першої інстанції прийняв обвинувальний ухил.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, зазначив, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому м`яке покарання, оскільки він не розкаявся, вводив суд в оману з приводу фактичних обставин справи.

Потерпілий підтримав апеляційну скаргу прокурора та зазначив, що адвокат перекручує фактичні обставини, але обвинувачений прийшов на зустріч з ножем.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що потерпілий ОСОБА_9 зупинив автомобіль біля гаражів та почав запитувати у нього, як він ставиться до одностатевих відносин, але це йому не сподобалось та він пригрозив вийти з автомобілю, намагаючись одночасно нащупати ручку дверей. Потерпілий розвернувся до салону та схопив його за ліву руку і боляче заломив її, при цьому він продовжував кричати про те, що буде уходити. Потім ОСОБА_9 , тримаючи його правою рукою за ліву руку, переліз через простір між сидінням та стелею автомобілю в салон, де він знаходився, та повалив його на сидіння, а сам навалився на нього зверху. У подальшому потерпілий, тримаючи його однією рукою за шию і обличчя та встромивши один з пальців цієї руки йому у вухо, душив його та вдавлював в сидіння, а лівою рукою намагався зняти джинси. Усвідомивши ступінь небезпеки та свою безпорадність і відчуваючи ускладненість дихання через насильство з боку потерпілого, він витяг з кишені своєї кофти ніж та почав хаотично розмахувати ним перед собою, внаслідок чого спричинив потерпілому рану. Після цього він вкусив ОСОБА_9 за лоб, нащупав ручку двері та наполовину відчинив її і намагався залишити салон в той час, як потерпілий намагався затягти його назад, тому він ногою вдарив ОСОБА_9 в живіт, а він тим часом вийшов з автомобілю, де побачив інший автомобіль, що рухався назустріч. Після цього він побіг в протилежний бік, по дорозі викинув ніж та кофту, оскільки вона була в крові, а його нудить від запаху крові, добіг до супермаркету та одразу подзвонив до міліції з повідомленням про те, що він спричинив поранення чоловіку, який хотів його вбити.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт нападу обвинуваченим на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Позиція сторони захисту зводилась до того, що умислу на вчинення розбою у ОСОБА_7 не було, він захищався від посягань потерпілого, чиї фізичні можливості значно переважали над його власними, отримав тілесні ушкодження в області паху під час намагання потерпілого зняти з нього джинси, особисто викликав співробітників поліції та повідомив, що наніс ножові поранення особі, яка намагалась його зґвалтувати.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в нападі на ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що коли він під`їхав до гаражів, зупинився та заглушив двигун, то майже одразу відчув удар в область шиї, йому стало гаряче в області ушкодження, почалася кровотеча і він запитав у обвинуваченого: «Что ты сделал?», на що той заявив: «Давай банковские карты, портмоне, золото и ключ от машины», застосовуючи образливі для нього звернення у зв`язку з нетрадиційними сексуальними інтересами. Він намагався відчинити водійські двері автомобіля, щоб вийти, але не зміг, оскільки було темно, руки були у крові, а двері кабіни з боку пасажирського місця були в той час несправні, тому відчинити їх можна було лише ключем зовні. Тим часом обвинувачений продовжував наносити удари ножем в область обличчя, голови, рук та верхньої частини тіла. При цьому він відмахувався руками від ножа, а не впоравшись з відкриттям двері, він поверх сидіння в кабіні водія переліз в задню частину автомобіля, де продовжувалась боротьба спочатку на дивані, а потім на підлозі автомобіля. Коли він намагався вихопити у ОСОБА_7 ніж під час перебування того на сидінні, обвинувачений міцно впився зубами в лоб потерпілого, внаслідок чого він увіткнув ОСОБА_7 у вухо палець. Нарешті йому вдалося відчинити задні двері автомобіля, через які він вискочив назовні. Продовжуючи боротьбу з обвинуваченим, він одночасно став кликати оточуючих на допомогу, доки на територію гаражів не в`їхав автомобіль, у зв`язку з чим ОСОБА_7 побіг з місця події. З автомобілю, що під`їхав, вийшли люди та запропонували допомогу, але потерпілий самостійно доїхав до кафе «Лайм», належного йому та розташованого неподалік від місця подій, де працівники кафе викликали швидку медичну допомогу та міліцію.
Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показала, що вона працювала офіціантом в кафе «Лайм», належному ОСОБА_9 . Колись ввечері до кафе ввійшов потерпілий, який був весь у крові, на шиї велика рана та вказав: «Меня порезали, вызывайте скорую». Приблизно за 5-10 хвилин під`їхали швидка допомога та працівники міліції.
Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що вона працювала офіціантом в кафе «Лайм», належному ОСОБА_9 26 серпня 2015 року до кафе увійшов закривавлений потерпілий з різаними ранами на обличчі та руках. Співробітники закладу викликали швидку медичну допомогу, потім під`їхали працівники міліції, а приблизно за годину привезли ОСОБА_7 , який також був забруднений кров`ю та мовчав.
Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показала, що вона була очевидцем того, як власник закладу ОСОБА_9 у серпні 2015 року приїхав на територію кафе з численними тілесними ушкодженнями з зовнішньої кровотечею та сказав, що зазнав нападу, в ході якого його підрізали. Серед відвідувачів була особа з медичною освітою, яка надала йому медичну допомогу, а через кілька хвилин приїхала машина швидкої допомоги.
Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було.

Показання вищезазначених потерпілого та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, у суді першої інстанції були досліджені документи, а саме: протокол огляду місця події від 27 серпня 2015 року; висновок експерта № 2088 від 9 вересня 2015 року; висновок експерта № 1989 від 28 серпня 2015 року; висновок експерта № 273д від 7 листопада 2015 року; висновок експерта № 611 ЗТ від 11 листопада 2015 року; протокол огляду від 27 серпня 2015 року; висновок судово-психіатричної експертизи № 307 від 24 травня 2017 року (т. 1, а.с. 88-91, 92, 94, 105-111, 124-127, 159-162, 174-178).

Вказані документи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони підтверджують факт виявлення плями РБК на території гаражного комплексу, належність крові потерпілого та обвинуваченого до однієї групи, наявність слідів пальців рук потерпілого в салоні належного йому автомобіля, належність ножа до виробів господарчо-побутового призначення, зміст сторінок обвинуваченого та потерпілого з сайту «Mamba.ru», психічний стан обвинуваченого на момент вчинення кримінального правопорушення.

Всі обставини, доведені вказаними вище доказами, стороною захисту не оспорюються.

Разом з тим, з рапорту чергового ЄО № 14449 вбачається, що 26 серпня 2015 року о 22.02 годині до Шевченківського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області зі служби «102» надійшло повідомлення про ножове поранення у горло директора кафе «Лайн» по вул. Косигіна, буд. 1, у м. Запоріжжі (т. 1, а.с. 60).
З рапорту чергового ЄО № 14451 вбачається, що 26 серпня 2015 року о 22.22 годині до Шевченківського РВ Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення ОСОБА_7 про те, що він спричинив ножове поранення чоловіку, який намагався його зґвалтувати (т. 1, а.с. 61).
З протоколу огляду місця події від 27 серпня 2015 року, фототаблиці та відеозапису до нього вбачається, що значна кількість нашарувань РБК у вигляді мазків та підтьоків виявлена на внутрішній поверхні водійських дверей автомобіля Mersedes Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , на передньому порозі водійських дверей, у відсіку водійських дверей, на лівій боковій поверхні водійського сидіння, на кермовому колесі, на підголовнику водійського сидіння, на водійському сидінні, на підлозі у задній частині автомобілю та дивані у задній частині автомобілю, що розташований ближче до водійського сидіння, тощо. (т. 1, а.с. 62-78).

З протоколу огляду місця події від 27 серпня 2015 року та фототаблиці до нього вбачається, що біля будинку АДРЕСА_3 виявлено ніж з довжиною клинка 9,3 см, рукоятки 9 см, з нашаруваннями РБК на клинку та рукоятці (т. 1, а.с. 84-87).
З висновку експерта № 4541 від 6 листопада 2015 року вбачається, що рана в області проксимальної фаланги п`ятого пальця лівої кисті по долонній поверхні з ушкодженням сухожилля згинача п`ятого пальця лівої кисті з розвитком згинальної контрактури п`ятого пальця лівої кісті у дистальному міжфаланговому суглобі, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло за собою незначну стійку втрату працездатності менше 10%; рана на передній поверхні шиї праворуч з повним пересіченням платізми, грудинно-перстневидного та грудинно-щитовидного м`язів з двох сторін, частковим пересіченням кивального м`язу зліва, пересіченням власної фасції шиї справа, в області правої щоки, в області підборіддя справа, в області верхнього краю правої вушної раковини, в лобно-скроневій області справа, в області лівої пахвової області, в області лівого передпліччя в серединній третині з ушкодженням фаціального футляру м`язів передпліччя, в області лівого передпліччя в нижній третині, на долонній поверхні лівої кисті у проекції головок п`ясних кісток, в області проксимальної фаланги четвертого пальця лівої кисті по тильній поверхні, на першому пальці правої кисті по долонній поверхні, які як окремо, так і у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від дії предмету, який володіє ріжучими властивостями.
Окрім описаних ушкоджень, вказаний висновок констатує наявність у потерпілого синця на правому передпліччі, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження і утворився від дії тупого предмета.
ОСОБА_9 було спричинено не менш ніж дванадцять травматичних впливів (т. 1, а.с. 155-158).
З висновку експерта № 3478 від 1 вересня 2015 року вбачається, що до отриманих обвинуваченим ушкоджень відносяться: рани в області лівої вушної раковини, в області другого пальця лівої кісті; садна в тім`яній області зліва, в щічній області зліва, в області лівого крила носа, в області лівого та правого передплічь, в області обох колінних суглобів, в області правої голені, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Серед отриманих обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень немає жодного пошкодження в області статевих органів (т. 1, а. с. 163-164).
За висновками судових експертиз, з дослідження ножа, вилученого в ході огляду місця події 27.08.2015 року (висновок № 563, т. 1 а.с. 119-121), змивів з місця події (висновок № 2111, т. 1 а.с. 129-131), одягу та взуття ОСОБА_7 (висновок № 2109, т. 1 а.с. 133-135), змивів з рук ОСОБА_7 (висновок № 2110, т. 1 а.с. 137-139), змивів піднігтьового вмісту вільних кінців нігтьових пластин з рук ОСОБА_7 (висновок № 540, т. 1 а.с. 141-143), чотирьох камінців з місця події (висновок № 2112, т. 1 а.с. 145-147) виявлено кров людини, чиє походження не виключається як від потерпілого ОСОБА_9 , так і від обвинуваченого ОСОБА_7 за наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечою.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 18 листопада 2015 року та відеозапису до нього вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 продемонстрували дії, які кожен з них вчиняв під час події, яка відбулася 26 серпня 2015 року та надали пояснення, які є аналогічними тим, які вони надали під час допиту в суді першої інстанції (т. 1, а.с. 165-169).

З висновку експерта № 4818-д від 25 листопада 2015 року вбачається, що можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не виключається за обставин, які вказані як потерпілим, так і обвинуваченим в ході слідчого експерименту (т. 1, а.с. 170-173).
Оцінюючи у сукупності фактичні дані, які містяться у вказаних протоколах слідчих експериментів та висновку судово-медичної експертизи, колегія суддів звертає увагу на те, що можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим від дій обвинуваченого за обставин, які повідомив потерпілий під час проведення слідчого експерименту не виключається, а з урахуванням того, що наявність підстави для обмови у потерпілого судом не встановлено, колегія суддів вважає обставини, повідомлені саме потерпілим достовірними. Натомість позицію обвинуваченого, яка є його способом захисту та суперечить позиції потерпілого, суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично.
Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 , яка підтвердила достовірність зроблених нею висновків та пояснила, що утворення виявлених у ОСОБА_9 пошкоджень за обставин, вказаних ОСОБА_7 та потерпілим не виключається. Також пояснила, що проводила судову медичну експертизу потерпілого ОСОБА_9 , який з`явився до експертної установи з множинним ушитими ранами, внаслідок чого глибину ран та характер поранень не було можливості встановити. У зв`язку з тим, що поранення в області шиї не зачепили трахею, глотку або великі кровоносні судини, вони не були небезпечними для життя самі по собі. Також на руках потерпілого були рани, які могли утворитись в результаті хватання за лезо ножа.
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг сторони захисту з приводу того, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілого і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпілий та свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, механізму та локалізації отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та критично оцінює позицію захисту.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань потерпілого та свідків, які були перекручені судом на користь обвинувачення, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання потерпілого та свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, показання вказаних осіб є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого кримінального правопорушення лише з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями всіх інших допитаних осіб та дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_9 категорично повідомив, що обвинувачений ОСОБА_16 здійснив на нього напад із застосуванням ножа, вимагаючи передати належні потерпілому матеріальні цінності, але ОСОБА_9 почав чинити опір ОСОБА_7 , і після того, як на території гаражів в`їхав автомобіль, обвинувачений покинув місце події.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у суді першої інстанції показали, що коли потерпілий прийшов до кафе «Лайм», то був весь у крові, мав різані рани на обличчі та руках, повідомив їм про те, що на нього було здійснено напад.
Переконливих підстав для обмови потерпілим обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено. Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілого повністю узгоджується, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, зміст показань потерпілого, їх узгодженість в частині тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, а також відсутність у потерпілого підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує можливість неправдивості цих показань.

Колегія суддів також враховує і те, що потерпілий ОСОБА_9 , як безпосередньо після вчинення у відношенні нього злочину (свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ) так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за його участі (зокрема слідчого експерименту), а також протягом судового розгляду, категорично надавав абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин вчинення щодо нього злочину та нанесення йому ножових поранень.
Про обґрунтованість висновків суду першої інстанції також свідчить факт виявлення на речах та тілі обвинуваченого ОСОБА_7 крові потерпілого ОСОБА_9 .

На користь версії обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу намагань потерпілого його зґвалтувати та необхідності захищатись від протиправних посягань потерпілого, окрім іншого, також жодним чином не свідчить розмір ножа (довжина клинка 9,3 см, довжина рукоятки 9 см), кількість та локалізація отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, відсутність у обвинуваченого поранень із зовнішньою кровотечею та пошкоджень в області статевих органів, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, яка полягала в тому, що він побіг з місця події після того, як під`їхали незнайомі сторонні особи, викинув ніж, подзвонив до поліції приблизно через 40 хвилин після події (але не менш ніж на 20 хвилини пізніше за потерпілого), а також те, що він взяв ніж на нібито «ділову» зустріч з потерпілим, не повідомив ОСОБА_9 свій номер мобільного телефону, вибрав для зустрічі з потерпілим темну пору доби та безлюдне місце.

Не підтверджує версію обвинуваченого і висновок експерта № 3478, яким встановлено наявність у нього чисельних тілесних ушкоджень, що кваліфікуються як легкі, оскільки за встановлених судом обставин вони були отримані в момент боротьби з потерпілим, який почав чинити опір обвинуваченому в автомобілі.

Всупереч доводів апеляційних скарг сторони захисту, поранення в області шиї потерпілого не були небезпечними для життя самі по собі лише у зв`язку з тим, що не зачепили трахею, глотку або великі кровоносні судини, що підтвердила допитана в суді експерт ОСОБА_11 .

Натомість вказана обставина не відміняє того факту, що обвинувачений заподіяв потерпілому ножові поранення, в тому числі, в життєво важливий орган шию.

Безпідставними є доводи сторони захисту і про те, що поведінка потерпілого не відповідала логіці та обставинам події, оскільки потерпілий пояснив, що він намагався відчинити водійські двері автомобіля, щоб вийти, але не зміг, оскільки було темно, руки були у крові, а двері кабіни з боку пасажирського місця були в той час несправні, тому відчинити їх можна було лише ключем зовні, і не впоравшись з відкриттям двері, він переліз у задню частину автомобіля з метою припинити дії обвинуваченого. Такі пояс пояснення потерпілого колегія суддів вважає цілком логічними та такими, що відповідали обстановці захисту, оскільки знаходячись на водійському місці, тобто в умовах обмеженого простору, потерпілий не мав можливості ефективно захищатись від дій обвинуваченого, який знаходився позаду нього у салоні автомобілю.
Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що ОСОБА_7 самостійно викликав поліцію та показав місце, де викинув ніж, а також про те, що саме анкета обвинуваченого містила справжнє фото та достовірну інформацію про нього, а потерпілий, не попросив у незнайомих людей викликати швидку, сам сів за кермо автомобіля та поїхав до кофе, приїхавши куди, нікому не розповів про напад та не хотів повідомляти про те, що трапилося, на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 жодним чином не впливають.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу того, що в кафе йому погрожував убивством родич потерпілого, то вони є також необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а в межах даного кримінального провадження, факт погроз обвинуваченому не є істотним при вирішення питання про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України.

Факт відсутності у потерпілого при собі матеріальних цінностей не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки обвинувачений у момент вчинення злочину не був достовірно обізнаний про те, що потерпілий не має грошових коштів, банківських карток чи золотих виробів.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту в частині того, що обвинувачений гідно заробляє, тому у нього відсутній корисливий мотив вчинення розбійного нападу, є аналогічними тим, які були перевірені судом першої інстанції, який проаналізувавши їх, прийшов до обґрунтованого висновку про їх неспроможність з викладенням мотивів, з якими колегія суддів повністю погоджується.

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані обвинувачений, потерпілий, всі свідки, ретельно досліджені всі докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Разом з тим, що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, яке на думку обвинуваченого є суворим, і навпаки, на думку прокурора є занадто м`яким та не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що захисник обвинуваченого та прокурор фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), та які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, спосіб вчинення злочину, визнав добровільне часткове відшкодування завданої шкоди як обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, молодий за віком, має стійкі соціальні зв`язки.

Проте, суд не в достатній мірі врахував зазначені вище обставини, а також те, що ОСОБА_7 сприяв органу досудового розслідування у розслідуванні злочину, вказав на місце, де викинув знаряддя злочину, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, протягом 6 років за період з моменту вчинення інкримінованого йому злочину по теперішній час інших злочинів не вчиняв, не притягувався до адміністративної відповідальності, проживає разом з батьками та сестрою, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що він є молодим за віком та з 22 липня 2016 року по 4 квітня 2017 року вже відбував покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням підлягає зміні.

Апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і дані про особу обвинуваченого, та вважає, що покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбування є досить суворим в даному випадку для досягнення своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і вважає, що наявні підстави для застосування ст. 75 КК України до призначеного покарання із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, не розкаявся, під час судового розгляду намагався ввести суд в оману з приводу фактичних обставин справи, не відшкодував потерпілому завдану шкоду, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати без погодження уповноваженого органу з питань пробації за межі України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4