Номер провадження: 11-кп/813/2392/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001109 від 30.07.2021 року, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, болгарина, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, щодо якого на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001168 від 03.04.2018 року за ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч. 3, 4 ст.358, ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

В Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001109 від 30.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , строком до 14.01.2022 року, а також визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 3209 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 7284430 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на дані про особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким, а також зазначив на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, але зі сплином часу не знизилися та не перестали існувати.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід із триманням під вартою на цілодобовий домашній арешт. Захисник посилається на недоведеність ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, міцність соціальних зв`язків, місця роботи, тривале перебування останнього в умовах слідчого ізолятору (майже 9 місяців), а також ту обставину, що суд першої інстанції не обґрунтував розмір застави, застосованої відносно ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю. Від обвинуваченого ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції також заяви про проведення розгляду скарги захисника за його особистої участі, не надходило.

Прокурор, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до положень ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
За таких підстав, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.1 ст.406, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про існування підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що ОСОБА_6 , обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, у поданому клопотанні, прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиобвинувачений не може не розуміти тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а також можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд також знаходить вагомими доводи клопотання прокурора з приводу продовження існування ризику можливого вчинення ОСОБА_6 іншого злочину, в тому числі аналогічного, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що з 22.01.2019 року на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001168 від 03.04.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України за попередньою змовою з іншою особою.

При цьому, у вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 вже застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, а ухвалою суду від 24.01.2020 року був змінений на нічний домашній арешт.

Водночас, зазначені обставини жодним чином не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 , який знову обвинувачується у вчиненні аналогічних злочинів у даному кримінальному провадженні після звільнення з під варти, навіть не зважаючи на те, що останній тривалий час перебував під вартою у іншому кримінальному провадженні.

Апеляційний суд враховує, що факт перебування на розгляді суду обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 не свідчить про його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів, оскільки відсутній вирок щодо визнання його винуватим, з огляду на те, що судовий розгляд ще триває, проте зазначає, що зазначена обставина слугує певною характеристикою його особи та свідчить про ймовірну схильність останнього до вчинення умисних злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням майна з метою отримання доходу від такої незаконної діяльності.

Водночас, доводи скарги захисника з приводу наявності у ОСОБА_6 постійного місця роботи, а саме надання ріелторських послуг у сфері нерухомості, згідно обвинувачення безпосередньо сприяли обвинуваченому у можливості реалізувати незаконні дії щодо замаху на шахрайське заволодіння майном потерпілого, в якому в даному кримінальному провадженні обвинувачується ОСОБА_6 .

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи захисника стосовно тривалого перебування обвинуваченого під вартою, оскільки відповідно до матеріалів провадження, а також відомостей з ЄДРСР, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 до суду першої інстанції надійшов лише 05.08.2021 року, судовий розгляд знаходиться на початковому етапі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Наведене підтверджує висновки суду першої інстанції, а також доводи клопотання прокурора щодо продовження існування ризику вплину обвинуваченого на потерпілого та свідків, оскільки останні ще не допитані судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника щодо відсутності ризику можливого переховування обвинуваченого від суду.
Обставини кримінального провадження, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду, зокрема з тих підстав, що обвинуваченим не надано жодного доказу існування обставин, які можуть спростувати сумніви, що обвинувачений не буде перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше правопорушення.

Водночас, посилання захисника на наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, а також його сімейний стан, не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції як такі, що можуть вирішально вплинути на рішення суду щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, оскільки такі обставини не завадили останньому вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, в тому числі особливо тяжкого злочину, тобто вони не може бути стримуючим фактором, який може запобігти ризикам, що продовжують існувати на теперішній час.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб, частина з яких не встановлена.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає неспроможними доводи захисника про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання його під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції, виправдовуютьпродовження строку дії запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і апеляційним судом, встановлено не було та захисником не надано.

За наведених вище обставин, апеляційний суд погоджується з оскарженою ухвалою суду першої інстанції.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Посилання захисника ОСОБА_5 на невідповідність розміру застави, колегія суддів вважає також безпідставними з огляду на те, що під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вирішувалось питання щодо визначення розміру застави. В свою чергу, ухвала слідчого судді містить обґрунтоване мотивування застосованого раніше запобіжного заходу із визначенням розміру застави, якому була надана правова оцінка під час застосування такого запобіжного заходу, а також висновок відносно того, що на теперішній не було доведено існування підстав для зміни визначеного розміру застави.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, а тому з урахуванням необхідності завершення судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків та потерпілого, вчинення іншого злочину (в тому числі аналогічного), приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції існували законні підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому не знаходить підстав для скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0001109 від 30.07.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4