Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

31 січня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження №0000876 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, працюючого водієм ОСББ "Металург-08" м. Суми, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.
Строк відбування основного покарання ОСОБА_6 рахується з 20 жовтня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_10 - 34 тис. 473 грн. 23 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 70000 грн. моральної шкоди та 1500 грн. за надання правничої допомоги; на користь ОСОБА_8 10000 грн. моральної шкоди; на користь держави 6864,90 грн. за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Як визнав доведеним суд, 25 серпня 2020 р. близько 19 год. 00 хв. в світлу пору доби водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Renault Megane р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Київ-Чоп» зі сторони м. Київ в напрямку Львова, знаходячись на 335 км + 50 м вказаної автодороги неподалік с. Вересневе Рівненського району Рівненської області, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, в результаті чого втратив керованість над транспортним засобом та допустив наїзд на нерухомий автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі в попутному напрямку, котрий в свою чергу від удару інерційно змістився вперед, де здійснив наїзд на нерухомий автомобіль KІА Ceed р.н. НОМЕР_3 , що стояв попереду в цьому ж напрямку, а також на пішоходів ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , котрі знаходилися біля автомобіля.
У результаті ДТП пасажир автомобіля Audi A6 ОСОБА_13 від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні помер, ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 - середнього ступеня тяжкості.
Порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.1 ПДР України - "під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним", перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
У поданих апеляційних скаргах:

Захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_6 у скоєному, правильності кваліфікації його дій та вирішення цивільних позовів, доводить, що судом призначено надто суворе покарання без врахування даних про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, займається суспільно-корисною працею, має на утриманні малолітню дитину, ряду пом`якшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, часткового відшкодування заподіяної матеріальної і моральної шкоди та позиції всіх потерпілих, які просили суд не позбавляти волі ОСОБА_6 .
Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2021 року змінити та призначити ОСОБА_6 покарання із встановленням іспитового строку без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 , не заперечуючи обставин кримінального правопорушення та вини ОСОБА_6 , доводить, що суд призначив ОСОБА_6 надто суворе покарання, покликаючись на положення ст. 50 КК України щодо мети покарання, характеру ДТП, яка не містить умислу чи зухвалості, позицію потерпілої, пояснення якої помилково оцінені судом, котра не має жодних претензій до ОСОБА_6 внаслідок повного відшкодування ним, як матеріальної, так і моральної шкоди, щире розкаяння, активне сприяння в розкритті злочину ОСОБА_6 , який раніше не судимий і не притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за порушення правил дорожнього руху, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Просить вирок суду змінити, призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком суду, просить врахувати необережність вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 , який позитивно характеризується, щиро розкаюється, частково відшкодував заподіяну шкоду і продовжує її відшкодовувати, і звільнити його від призначеного покарання з іспитовим строком, надавши можливість утримувати і виховувати малолітню дитину, працювати і відшкодувати шкоду, визначену вироком суду.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримують подані апеляційні скарги і просять змінити вирок, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком без позбавлення права керування транспортними засобами, прокурора, який просить залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників апеляційного розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно постанови Верховного Суду від 29.05.2018 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, належить до категорії двооб`єктивних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, однак, урахування думки потерпілого при призначенні покарання винуватому є обов`язковим.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, віднесеного законом до тяжких необережних злочинів, його наслідки, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства з позбавленням права керування транспортними засобами, зазначивши, що саме таке покарання в даному випадку буде необхідним для виправлення винуватця ДТП.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності і виключно позитивно характеризується, як особа, добровільно повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_9 матеріальну і моральну шкоду, потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду та частково потерпілому ОСОБА_10 в рахунок заподіяної щкоди 8400 грн, а також витрати на лікування, що підтверджується належними доказами у справі, і знайшло своє підтвердження з боку всіх потерпілих у даному провадженні та їх представників в суді апеляційної інстанції.

При апеляційному розгляді потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та представники потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_11 ствердили, що потерпілі вважають розкаяння ОСОБА_6 у вчиненому дійсно щирим, про що свідчить його поведінка, приймають його вибачення, і заподіяна шкода одним з них є відшкодованою, а іншим продовжується добровільно надаватися на першу їхню вимогу.

Потерпіла ОСОБА_9 наголосила, що після ДТП обвинувачений ОСОБА_6 сам її розшукав, сплатив всі витрати спочатку на оперування ОСОБА_14 , потім на його поховання, як і моральну шкоду, цивільний позов нею не подавався, оскільки ОСОБА_6 повністю виконав взяті на себе зобов`язання.

Поведінка обвинуваченого протягом досудового і судового слідства і по даний час переконує потерпілих у тому, що необхідне відшкодування буде здійснюватися ним і в подальшому.

Також потерпілі зазначили, що ОСОБА_6 раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, виховує малолітню дитину, вчинив даний злочин з необережності, будучи в тверезому стані, його поведінка свідчить про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що визнав і суд першої інстанції, у звязку з чим просять звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, застосувавши положення ст. 75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки джерелом доходу обвинуваченого є саме робота водієм.

Позиція потерпілих, як апелянтів, та представників потерпілих в їх інтересах щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, згідно їх тверджень, є незмінною і повністю виваженою.

Прокурор в суді апеляційної інстанції ствердив, що матеріали кримінального провадження негативних характеристик щодо ОСОБА_6 не містять, і не оспорив доводів потерпілих стосовно належної поведінки ОСОБА_6 після ДТП та відшкодування ним заподіяної шкоди.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 дійсно раніше не притягувався ні до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, на обліку з приводу наркоманії чи алкоголізму не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, та сім`ю, в якій утримує і виховує малолітню дитину, займається суспільно-корисною працею, щиро розкаюється у вчиненому злочині, скоєному з необережності, повністю відшкодував ОСОБА_9 матеріальну і моральну шкоду, іншим потерпілим відшкодував шкоду частково і продовжує відшкодування, що не знайшло заперечень з боку учасників провадження.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_6 вперше притягується, як до кримінальної, так і адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, займається суспільно-корисною працею, має на утриманні малолітню дитину, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, добровільно відшкодував і продовжує відшкодовувати завдану шкоду, про що свідчать належні та допустимі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілих та їхніх представників, які доводять, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, передбаченого законом, та покладенням певних обов`язків, згідно вимог ч. 1 ст. 76 КК України, і не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на відсутність порушень правил ПДР з боку обвинуваченого, який скоїв кримінальне правопорушення, не будучи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Керуючись ст. ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги задовольнити.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
Визнати винним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання чотири роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися на виклики до органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Запобіжний захід скасувати, ОСОБА_6 звільнити з під-варти з-залу суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3