Провадження №: 1-кс/752/437/22
У Х В А Л А
З урахуванням викладеного, представник ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» вважає, що прокурором не було надано слідчому судді жодних відомостей, які б давали достатньо підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт рахунків ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» є необхідним у вказаному кримінальному провадженні.
27.01.2022 року до суду надійшла заява представника ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» про розгляд клопотання про скасування арешту майна без участі представника заявника.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту та долучені до нього документи, матеріали клопотання про арешт майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.
В межах зазначеного кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ», які знаходяться на рахунках в установах банків. Вказане клопотання ухвалою слідчого судді від 20 вересня 2021 року було задоволено. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що грошові кошти, належні ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ», на думку прокурора, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України, тобто такими, на які спрямоване кримінальне правопорушення, та мають значення речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України.
Виходячи з вимог ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим по кримінальному провадженню та не несе відповідальність за завдану ними шкоду, може бути накладено лише з метою забезпечення збереження речових доказів та за наявності достатніх підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. За змістом ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього. Прокурором не було доведено необхідність накладення арешту на грошові кошти на рахунках ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе їх використання. За таких обставин застосовані обмеження права власності ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ», а також наслідки арешту майна для його власника, є неспіврозмірними з завданням кримінального провадження.
З урахуванням того, що за матеріалами клопотання про накладення арешту неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення має майно ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» до розслідування вчинених кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності у накладенні арешту на дане майно.
Відповідно до ст. 16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканість права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.ст. 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна необхідно враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно із положеннями ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при вирішенні питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на приписи пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутності передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи те, що накладення арешту перешкоджає законному праву ПАТ «ЗНВКІФ «САТЕЛІТ» користуватися своїм майном, а також те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, зважаючи на доводи заявника, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а тому подане заявником клопотання підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України,слідчий суддя -
- №№ НОМЕР_1 і НОМЕР_1 , відкритих у Розрахунковий центр АТ «КБ «Приват Банк» у м. Києві (МФО 320649);
- № НОМЕР_2 , відкритого у АТ «МІБ» (МФО 380582);
- № НОМЕР_3 , відкритого у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: