Справа № 152/1060/21
У Х В А Л А
іменем України

20 грудня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1060/21

Провадження №1-кп/152/100/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року, за обвинувальним актом від 30.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

- клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 від 29.11.2021 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,

- клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої
ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

учасника судового
провадження потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

В провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

20.09.2021 року у кримінальному провадженні проведено підготовче судове засідання (а.с.49-56) та здійснюється судовий розгляд по суті.
Обвинувачена ОСОБА_3 знаходиться під вартою та утримується в СІЗО ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» МЮ України.

На підставі ухвали суду від 29.10.2021 року, запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченої ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжено на строк шістдесят днів, тобто до 27.12.2021 року (а.с.103-108).
В судовому засіданні 29.11.2021 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, яке приєднано до матеріалів справи (а.с.137-139), яке просив розглянути у наступному судовому засіданні з огляду на те, що у судове засідання повторно не прибули свідки сторони обвинувачення, а клопотання підготовлене ним з посиланням на допит певних свідків.
У клопотанні адвокат ОСОБА_4 просить змінити застосований до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації і фактичного проживання обвинуваченої до затримання, за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до Шаргородського районного суду Вінницької області в рамках цього кримінального провадження; повідомляти Шаргородський районний суд про зміну місця свого проживання та/або роботи; не відлучатися з населеного пункту, в якому зареєстрована та проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Узагальнено у клопотанні адвокат ОСОБА_4 зсилається на те, що ОСОБА_3 07.05.2021 року затримана в порядку ст.208 КПК України у зв`язку із повідомленням про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КПК України, і з того часу обвинувачена утримується під вартою, хоча раніше не була судима, має зареєстроване місце проживання, яке збігається із фактичним місцем проживання, має троє малолітніх дітей, позитивно охарактеризована за місцем проживання.

Крім того, адвокат ОСОБА_4 зсилається на те, що у кримінальному провадженні вже допитана потерпіла, тому відсутній ризик, визначений у п.3 ст.177 КПК України щодо незаконного впливу на потерпілу, як і на свідків, які допитані в ході досудового розслідування та судового розгляду.

Вказані обставини захисник обвинуваченої вважає підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

До того ж, адвокат ОСОБА_4 просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_3 не має наміру впливати на свідків чи потерпілу, доказів незаконного впливу на вказаних осіб стороною обвинувачення суду не надано; обвинувачена не перебувала у розшуку, не чинила дій, щоб перешкоджали здійсненню судового розгляду у кримінальному провадженні, раніше не судима та позитивно охарактеризована за місцем проживання; малолітні діти обвинуваченої весь час перебування ОСОБА_3 під вартою утримуються та доглядаються матір`ю обвинуваченої, тоді як потребують щоденної опіки та підтримки матері, а тривалість кримінального провадження є перешкодою цьому.

Судом у попередніх ухвалах вказано на те, що тяжкість покарання у сукупності із ризиком незаконного впливу на потерпілу і свідків свідчить про наявність суспільної небезпечності обвинуваченої та дає підстави вважати, що наявна небезпека ухилення ОСОБА_3 від правосуддя, проте, захисник адвокат ОСОБА_4 вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання ризику, встановленому у п.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання та просять його задовольнити з наведених вище підстав з уточненням місця тримання обвинуваченої під домашнім арештом, зокрема, у сімейному спадковому будинку батьків обвинуваченої ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 .

При цьому, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 додав документи на підтвердження того, що батько і матір обвинуваченої не заперечують щодо відбування домашнього арешту ОСОБА_3 у їх сімейному будинку, та, з огляду на те, що остання не працюватиме під цілодобовим домашнім арештом, утримуватимуть її, забезпечуватимуть усім необхідним та контролюватимуть поведінку під час відбування запобіжного заходу, а також це відповідатиме інтересам малолітніх дітей обвинуваченої, які зможуть відвідувати матір за місцем проживання батьків ОСОБА_3 .

До того ж, адвокат ОСОБА_4 звертає увагу суду, що обвинувачена позитивно охарактеризована за місцем проживання, має постійне зареєстроване місце проживання, батько обвинуваченої не заперечує щодо проживання ОСОБА_3 під цілодобовим домашнім арештом у будинку АДРЕСА_2 , який перейшов йому у спадщину. Батько проживатиме там разом із обвинуваченою. Малолітні діти обвинуваченої знаходяться з її матір`ю, яка досі не може оформити опіку над трьома малолітніми онуками, не може влаштуватися на роботу, оскільки змушена доглядати дітей, тому відчуває потребу у додаткових коштах.

Прокурор ОСОБА_5 заперечує щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з огляду на те, що об`єктивно наявні ризики впливу обвинуваченої на свідків, в тому числі і на тих свідків і потерпілу, які вже допитані в судовому засіданні, оскільки може виникнути необхідність їх повторного допиту, а також наявний ризик переховуватися від суду.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечує щодо задоволення клопотання захисника та просить його задовольнити, оскільки вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченій, що сприятиме інтересам малолітніх онуків. До того ж потерпіла ОСОБА_6 повідомила суду, що також надаватиме допомогу в утриманні обвинуваченої, якщо остання перебуватиме під цілодобовим домашнім арештом, оскільки ОСОБА_3 є матір`ю її онуків і вона пробачила їй з приводу заподіяння смерті синові ОСОБА_7 .

Прокурором ОСОБА_5 до початку судового засідання 20.12.2021 року подано до суду клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.166-168).

Узагальнено клопотання мотивоване тим, що продовжують залишатися ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які враховані слідчими суддями Вінницького міського суду при обранні та Шаргородським районним судом при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_3 , зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також, до спливу дії запобіжного заходу не можливо розглянути справу, допитати свідків обвинувачення, тому слід продовжити запобіжний захід на строк шістдесят днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав, просить задовольнити у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України зберігається впродовж тримання обвинуваченої під вартою. До того ж, прокурор вважає, що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки наявні ризики невиконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, незаконний вплив на свідків та потерпілу, які вже допитані, та на свідка ОСОБА_8 , який не допитаний через хворобу, наявна можливість переховуватися від суду з огляду на те покарання, яке може бути призначене обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні особливо тяжкого злочину. З огляду на суспільний інтерес та з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків просить продовжити запобіжний захід на 60 днів.

Потерпіла ОСОБА_6 заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає, що слід застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачена ОСОБА_3 і її захисник адвокат ОСОБА_4 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_4 зсилається на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не підтверджені доказами.

Адвокат ОСОБА_4 зазначив, що доказів того, що обвинувачена переховуватиметься від суду не надано, при цьому, з 07.05.2021 року по теперішній час ОСОБА_3 утримується під вартою, у розшуку не перебувала; доказів того, що обвинувачена впливатиме на свідків чи потерпілу не наведено, до того ж, потерпіла та свідки вже допитані в суді, окрім одного свідка, який є водієм автомобіля швидкої медичної допомоги і продовжує на теперішній час хворіти, тоді як в сьогоднішньому судовому засіданні допитаний фельдшер швидкої допомоги, котрий повідомив, що водій автомобіля весь час знаходився біля автомобіля. ОСОБА_3 не має наміру впливати на допитаних в суді потерпілу та свідків. Також, вважає, що не наведено доказів того, що обвинувачена перешкоджатиме кримінальному провадженню, і такий ризик не зазначався Шаргородським районним судом у попередніх ухвалах щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 .

Також, адвокат ОСОБА_4 звертає увагу суду, що прокурором у клопотанні взагалі не розглядається питання про більш м`який запобіжний захід, що суперечить нормам КПК України, з огляду на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, вислухавши думки прокурора, обвинуваченої, захисника обвинуваченої, потерпілої з приводу заявлених клопотань, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 застосовано та продовжено за рішенням слідчого судді та суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

07.05.2021 року ОСОБА_3 затримано в порядку ст.208 КПК України (п.1 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

08.05.2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчим суддею Вінницького міського суду (п.2 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

02.07.2021 року та 26.08.2021 року слідчим суддею Вінницького міського суду продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою (п.п.6, 7 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

20.09.2021 року ухвалою Шаргородського районного суду за наслідками підготовчого судового засідання продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з 20.09.2021 року до 18.11.2021 року (а.с.49-56).

29.10.2021 року ухвалою Шаргородського районного суду продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з 29.10.2021 року до 27.12.2021 року (а.с.103-108).

Таким чином, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 судом визначено до 27.12.2021 року.

В зазначених вище ухвалах Шаргородського районного суду підставою для продовжуваного тримання ОСОБА_3 під вартою визначено ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України (а.с.49-56, 103-108).

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, відповідно до чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, перегляду можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що в чинному КПК України гарантує ч.3 ст.331 КПК.

Частиною 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, суд вважає за необхідне перевірити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, зокрема, передбачені п.п.1, 3 вказаної статті, про що зазначалося судом у попередніх ухвалах щодо продовжуваного тримання ОСОБА_3 під вартою, а також чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, які були встановлені судом і викладені у відповідних ухвалах суду.
У п.87 рішення від 12.03.2009 року у справі «Вергельський проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою тримання під вартою під час досудового слідства само по собі не є підставою для порушення питання про дотримання статті3 Конвенції (див. рішення у справі «Трепашкін проти Росії» п.91, від 19 липня 2007 року). Зазначене положення покладає на державу
обов`язок піклуватися про те, щоб умови тримання особи під вартою
відповідали принципу поваги до людської гідності, щоб спосіб і
метод застосування такого заходу не завдавали їй душевного
страждання і мук, інтенсивність яких перевищує той неминучий
рівень страждань, що завжди є невід`ємним складником тримання під
вартою, і щоб, з урахуванням практичних вимог ув`язнення, належним
чином забезпечувалися охорона здоров`я такої особи та її фізичний
і психічний стан здоров`я (див. справу «Валашинас проти Литви»
п.102).
У пункті 114 вказаного вище рішення ЄСПЛ «Вергельський проти України» Суд зауважив, що в кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, починається з моменту пред`явлення особі «обвинувачення», іншими словами з моменту, коли компетентний
орган офіційно заявляє про вчинення нею злочину. Це визначення
також відповідає критерію, за яким визначається, коли «становище
[підозрюваного] було суттєво підірвано». Що стосується закінчення
«відповідного строку» у кримінальних справах, цей строк, який
визначається за пунктом 1 статті 6 Конвенції, охоплює весь час,
протягом якого здійснювалося відповідне провадження, включаючи час
будь-якого оскарження рішень (див. п.70 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року).
У пункті 116 вказаного вище рішення ЄСПЛ «Вергельський проти України» Суд зауважив, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див. п.67 рішення у справі
«Пелісьє і Сассі проти Франції»). Далі Суд вказує на те, що обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення статті 6 Конвенції покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого
перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо
своєї долі (див. справи «Нахманович проти Росії» п.89 від 2 березня 2006 року, та «Іванов проти України» п.71 від 7 грудня 2006 року).
Також, у пункті 77 рішення ЄСПЛ у справі «Науменко проти України» від 09.11.2004 року Суд вказує, що відповідно до прецедентної практики розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі конкретних обставин
справи з урахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом,
зокрема, складності справи, поведінки заявника і відповідних
державних органів та важливості предмета спору для заявника (див.
«Сабмен проти Німеччини», параграф 48).
У справі, яка розглядається, обвинувачена ОСОБА_3 перебуває під вартою з моменту затримання, тобто з 07.05.2021 року, тобто понад сім місяців.
З огляду на це державні органи, в тому числі суд, повинні з особливою
старанністю дбати про те, щоб здійснення правосуддя відбулося без
зволікань, про що зазначає ЄСПЛ у п.117 рішення у справі «Вергельський проти України», у п.83 рішення у справі «Смирнова проти Росії», у п.37 рішення «Юртаєв проти України».
Суд бере до уваги той факт, що ця кримінальна справа, яка стосується обвинувачення ОСОБА_3 в умисному вбивстві, була доволі складною під час досудового розслідування, оскільки певну складність становили з`ясування фактів і збирання доказів, з огляду на кількість свідків та зібраних доказів і проведених слідчих (розшукових) дій, експертиз, що вбачається із Реєстру матеріалів кримінального провадження.

З 31.08.2021 року кримінальна справа знаходиться в провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області.

При цьому, суд невідкладно, відповідно до ухвали від 01.09.2021 року (а.с.17-18) призначив підготовче засідання на 20.09.2021 року з огляду на те, що обвинувачена тримається під вартою.

Суд зауважує, що, починаючи з підготовчого судового засідання, та впродовж судового розгляду сторона захисту звертається до суду із клопотаннями про зміну запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який з огляду на тривале тримання ОСОБА_3 під вартою, тоді як прокурор звертався до суду із клопотаннями про продовжуване тримання обвинуваченої під вартою, зсилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, судом було відхилено клопотання сторони захисту, і, при встановленні ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_3 застосовується продовжуване тримання під вартою, що вбачається із ухвал від 20.09.2021 року, від 29.10.2021 року (а.с.49-56, 103-108).

Також, суд приймає зусилля з прискорення розгляду цього кримінального провадження з огляду на продовжуване тримання ОСОБА_3 під вартою, зокрема за допомогою забезпечення щільного графіка судових слухань і направлення свідкам сторони обвинувачення судових викликів у судові засідання, а також, згідно із вимогами ч.3 ст.23 КПК України, суд щоразу у підготовчому засіданні та в кожному судовому засіданні покладає на процесуального прокурора обов`язок забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, починаючи із ухвали суду за наслідками підготовчого судового засідання (а.с.49-56).

Разом з тим, у визначені дати судового розгляду судові засідання відкладалися з наступних причин.

Так, 29.10.2021 року у судове засідання не була доставлена плановою вартою обвинувачена ОСОБА_3 з огляду на повідомлення командира роти РКС ГУНП у Вінницькій області від 29.10.2021 року через задіяння всього наявного особового складу роти конвойної служби, першочергове забезпечення доставляння до судових установ обвинувачених, у яких закінчуються строки тримання під вартою (а.с.76).

З аналізу вказаного повідомлення вбачається, що доставляння обвинуваченої ОСОБА_3 в судові засідання Шаргородського районного суду ставиться у залежність від закінчення строків тримання її під вартою, а доставляння її у інші судові засідання, до закінчення строку тримання під вартою, не є пріоритетним для Роти конвойної служби ГУНП у Вінницькій області, тоді як судом вже продовжувався строк тримання обвинуваченої під вартою, застосовується повторний виклик свідків, тому розумні строки судового розгляду порушуються.

При цьому, командир роти РКС ГУНП у Вінницькій області надав Шаргородському районному суду рекомендацію про використання можливості проведення судових засідань у режимі відеоконференції.

Судом 29.10.2021 року постановлено ухвалу про участь обвинуваченої ОСОБА_3 у судовому засіданні 29.10.2021 року у режимі відеоконференції (а.с.77-78).

Судове засідання проводилося 29.10.2021 року у режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» МЮ України, було допитано потерпілу та розглянуто клопотання сторін кримінального провадження щодо запобіжного заходу обвинуваченої, але від допиту свідків у режимі відеоконференції відмовилася обвинувачена ОСОБА_3 через незадовільну чутність нею в установі виконання покарань того, що відбувалося в судовому засіданні у приміщенні Шаргородського районного суду, у зв`язку із чим судове засідання відкладено на 22.11.2021 року.

В судове засідання 22.11.2021 року плановою вартою не була доставлена обвинувачена ОСОБА_3 , котра захворіла на правобічну ниркову коліку (а.с.123).

Судове засідання 22.11.2021 року було відкладено на 29.11.2021 року (а.с.128).

29.11.2021 року у судове засідання не прибули свідки сторони обвинувачення, окрім свідка ОСОБА_9 , яка була допитана.

Через неприбуття свідків обвинувачення судове засідання відкладено на 20.12.2021 року.

При цьому, свідки обвинувачення викликалися за вказаною прокурором у Реєстрі матеріалів адресою, але поштова кореспонденція від свідків обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 була повернута до суду з довідками про причини повернення «адресат відмовився» від отримання судової повістки (а.с.158, 160).

Таким чином, суд констатує, що процесуальним прокурором не виконуються вимоги ч.3 ст.23 КПК України щодо забезпечення присутності свідків обвинувачення та обов`язки, покладені на нього судом.

До того ж, суд зауважує, що відкладення судового розгляду відбувалися не з вини суду, а також відсутні відкладення судового розгляду, за які б була відповідальна обвинувачена ОСОБА_3 , крім одного судового засідання, коли обвинувачена не була доставлена до суду через хворобу, тобто її поведінка є прийнятною.

Разом з тим, суд зазначає, що затримки під час судового розгляду кримінальної справи по суті сталися через, в тому числі, безвідповідальну поведінку сторони обвинувачення, якою не забезпечується присутність свідків обвинувачення, у порушення вимог ч.3 ст.23 КПК України, а також, якою не надаються інші докази обвинувачення для дослідження і таким чином, використання процесуального часу у визначеному на відповідну дату і час судовому засіданні.

В сьогоднішньому судовому засіданні прокурором також не надані для дослідження інші докази обвинувачення, зазначені згідно із Реєстром матеріалів, натомість, заявлено клопотання про повторний виклик свідка ОСОБА_8 .

Також, затримки з вирішенням справи по суті пов`язані із недоставлянням обвинуваченої у судове засідання через зайнятість всього наявного особового складу роти конвойної служби ГУНП в Вінницькій області, якою здійснюється першочергове забезпечення доставляння до судових установ обвинувачених, у яких закінчуються строки тримання під вартою.

Надмірне тримання обвинуваченої особи під вартою та відповідність продовжуваного тримання особи під вартою неодноразово ставали предметом розгляду справ щодо України у ЄСПЛ і у випадку невідповідності продовжуваного тримання особи під вартою вимозі «розумного строку» відповідальність ЄСПЛ покладається на державу Україна.

Прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою зсилається на наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд зауважує, що під час судового розгляду 29.10.2021 року допитана потерпіла ОСОБА_6 , а під час судового розгляду 29.11.2021 року допитана свідок обвинувачення ОСОБА_9 . Під час судового розгляду 20.12.2021 року допитані свідки обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Щодо свідка обвинувачення ОСОБА_8 встановлено наступне.

Свідок обвинувачення ОСОБА_8 в судове засідання не прибуває повторно. При цьому, свідок повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судових повісток за місцем проживання, вказаним у Реєстрі матеріалів досудового розслідування та обов`язок по забезпеченню його прибуття покладався на процесуального прокурора, що відповідає вимогам ч.3 ст.23 КПК України.
Свідок ОСОБА_8 не отримує поштову кореспонденцію судові повістки, які надсилалися за адресою мешкання, вказану у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, що вбачається із довідки відділення Укрпошти (а.с. 158).
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що наполягає на виклику вказаного свідка обвинувачення, у зв`язку із чим виникла необхідність відкладення судового засідання на іншу дату.

Таким чином, ризик, встановлений п.3 ст.177 КПК України, на переконання суду, відсутній, враховуючи, що допитані потерпіла та свідки обвинувачення, окрім одного свідка ОСОБА_8 , який відмовляється від отримання судової повістки, не прибуває на виклики повторно, прокурор не забезпечив його прибуття до суду, тому не зрозуміло яким чином обвинувачена може незаконно впливати на вказаного свідка обвинувачення.

Також, суд вважає, що лише тяжкість покарання за вчинений злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших, вагомих підстав для такого виду запобіжного заходу, який, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, і який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує вимоги ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Також, у п.70 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», найперше, про що Суд нагадує, що розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і що законність тримання під вартою обвинуваченого слід оцінювати, виходячи з особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку затримання можна виправдати лише тоді, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги до свободи людини, зафіксовану у статті 5 Конвенції.

Так, судове провадження у цьому кримінальному провадженні не може бути завершене до спливу строку тримання обвинуваченої під вартою, оскільки в судовому засіданні задоволено клопотання прокурора про повторний виклик свідка обвинувачення ОСОБА_8 . Прокурором не заявлено про дослідження доказів обвинувачення, такі докази для дослідження суду не надаються.

При цьому, судовий розгляд кримінального провадження триває значний період часу, майже впродовж чотирьох місяців, та триватиме у зв`язку із повторним викликом свідка; обвинувачена ОСОБА_3 перебуває під вартою впродовж всього часу судового провадження, та з моменту затримання, що мало місце 07.05.2021 року, тобто майже продовж восьми місяців.

Крім того, строки судового розгляду затримуються не тільки у зв`язку із неприбуттям свідків обвинувачення, а і внаслідок недоставляння обвинуваченої ОСОБА_3 в судовий розгляд плановою вартою, яке здійснюється Ротою конвойної служби ГУНП у Вінницькій області, що проаналізовано судом вище.

Разом з тим, продовження тримання ОСОБА_3 під вартою не може ставитися в залежність від повторного виклику свідка обвинувачення, прибуття якого не забезпечено стороною обвинувачення, не дивлячись на вимоги ухвали суду від 20.09.2021 року, а також в залежність від дослідження доказів, що знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення, від доставляння обвинуваченої в судові засідання Ротою конвойної служби ГУНП у Вінницькій області, оскільки ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Також, суд враховує, що ОСОБА_3 позитивно охарактеризована за місцем проживання, є багатодітною матір`ю та відповідально ставиться до батьківських обов`язків, не порушувала громадського порядку, має зареєстроване місце проживання буд. АДРЕСА_1 (а.с.140, 141, 44, 45, 46).

Під час продовжуваного тримання ОСОБА_3 під вартою її діти знаходяться на утриманні баби ОСОБА_9 , що пояснила остання під час допиту в якості свідка в судовому засіданні 29.11.2021 року, тоді як питання надання дітям статусу дітей, позбавлених батьківського піклування на час тримання ОСОБА_3 під вартою досі не вирішено (а.с.74).

Ні матір, ні батько ОСОБА_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_12 відповідно, не заперечують щодо тримання ОСОБА_3 під домашнім арештом у їх сімейному спадковому будинку, зобов`язуються утримувати та забезпечувати обвинувачену (а.с.178, 142).

Також, суд враховує, що за час тримання під вартою погіршився стан здоров`я обвинуваченої, оскільки остання через хворобу не була доставлена у судове засідання (а.с.123).

Враховуючи сукупність наведених обставин, характеризуючі відомості про особу обвинуваченої, яка позитивно охарактеризована за місцем проживання як багатодітна матір, враховуючи, що вона є не судимою, що свідчить про відсутність асоціальної поведінки в минулому, що погіршився її стан здоров`я, що вона має постійне місце проживання, має родину матір, батька, трьох малолітніх дітей, з якими проживає, тобто міцні соціальні зв`язки, які є достатніми стримуючими факторами, і які дозволяють застосування менш суворого запобіжного заходу, суд вбачає підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , менш суворого у порівнянні із триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту, та вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився у цьому кримінальному провадженні, передбачений п.1 ст.177 КПК України, але який не може ставитися у залежність від суворості можливого судового рішення.

Отже, суд вважає, що прокурором не доведено обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою та неможливості застосування щодо неї альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, який не становитиме особистий надмірний тягар для обвинуваченої.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Тяжкість покарання в сукупності із ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від правосуддя, дає суду підстави для застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу, але більш м`якого в порівнянні з триманням під вартою.

Крім того, суд вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім стримуючим засобом від можливого ухилення обвинуваченої від правосуддя.

Разом з тим, у письмовому клопотанні прокурор вкотре зсилається на одні і ті самі підстави для застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , без їх обґрунтування, а також зсилається на наявність ризику, передбаченого п.4 ст.177 КПК України, про відсутність якого судом вже зазначено в ухвалах щодо вирішення питання про запобіжний захід ОСОБА_3 .

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
У зв`язку із викладеним, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не підлягає задоволенню, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід задовольнити.

Згідно із ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження… Строк дії ухвали слідчого судді та суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців… Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

При цьому, суд враховує, що володільці сімейного будинку: ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не заперечують щодо здійснення домашнього арешту обвинуваченої за адресою зареєстрованого місця проживання батька обвинуваченої в АДРЕСА_2 , про що надали письмові згоди та зобов`язалися забезпечити обвинувачену необхідними речами та засобами першої необхідності (а.с.142, 178), родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження обвинуваченої (а.с.181), законність проживання у спадковому будинку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та витягом про наявність заповіту на ім`я ОСОБА_12 (а.с.182-183).

Керуючись ст.ст.331, 176-178, 181, 369, 372, 395, 196, 199, 200, 201, 202 КПК України, суд
ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який здійснювати цілодобово за адресою: АДРЕСА_2 .

Строк дії ухвали визначити протягом двох місяців починаючи з 16 години 30 хвилин 20.12.2021 року до 20.02.2022 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 строком на два місяці, обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до Шаргородського районного суду Вінницької області у цьому кримінальному провадженні;

2) цілодобово не залишати місце проживання в будинку АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних держаних міграційних органів за місцем проживання свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_3 у виді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Органу Національної поліції негайно поставити обвинувачену ОСОБА_3 на облік, про що повідомити Шаргородський районний суд.

Копію ухвали вручити обвинуваченій ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.202 КПК України, обвинувачену ОСОБА_3 звільнити з-під варти в залі суду і негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_2 , оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту їй заборонено залишати житло цілодобово.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_13