Єдиний унікальний номер: 343/1308/15-к
Номер провадження: 1-кп/0343/59/21
У Х В А Л А
01 грудня 2021 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Долина кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000229 про обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 203-2 КК України,

з участю:

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників обвинувачених: адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді суду перебувають матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 203-2 КК України.

В ході судового розгляду захисниками обвинувачених адвокатами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявлено клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими. Зокрема сторона захисту просить визнати недопустимими доказами : фактичні дані, які містяться в ухвалі слідчого судді Івано-Франківського міського суду ОСОБА_7 від 11.12.2014 року, щодо власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , відповідно визнати в цілому недопустимою вказану ухвалу; визнати недопустимим доказом, фактичні дані, що містяться в протоколі про проведення обшуку від 11.12.2014 року на підставі ухвали слідчого суду Івано-Франківського міського суду ОСОБА_7 від 11.12.2014, в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 та відповідно визнати в цілому недопустимим доказом вказаний протокол обшуку від 11.12.2014 та додатки до нього.

В обґрунтування клопотання зазначають наступне: в провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України. Стороною обвинувачення у цій справі в якості доказів (відповідно до листа № 21-653-14 від 23.02.2017 року) надано документи, які є недопустими доказами, а саме:

1) ухвала Івано-Франківського міського суду від 11.12.2014 року щодо надання дозволу на проведення обшуку в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.152). Згідно цього доказу - ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 11.12.2014 року, який розглянув клопотання старшого слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері господарської діяльності СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 , погодженого старшим прокурором відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 про проведення обшуку, вбачається що слідчий за погодженням з прокурором звернувся з цим клопотанням в кримінальному провадженні, в ході досудового розслідування якого, при здійсненні слідчих (розшукових) дій було встановлено, що на початку 2014 року ОСОБА_3 в спільній співучасті з ОСОБА_4 , з метою покращення свого матеріального стану, діючи всупереч Закону України " Про заборону грального бізнесу в Україні" організували в АДРЕСА_1 , 32 надання послуг в сфері грального бізнесу. Нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , ними, для надання послуг азартних ігор, було обладнане комп`ютерною технікою із встановленим програмним забезпеченням "Суперматік", завдяки якій здійснюється гра в азартні ігри, а для контролю за перебігом цих ігор, були ними найнятий обслуговуючий персонал.

Дії з надання послуг в сфері грального бізнесу є злочином, у вчиненні якого підозрюються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який відноситься до особливо тяжких злочинів. Обладнане ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нежитлове приміщення для надання послуг азартних ігор, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_8 . Про те, що власником нежитлового приміщення (кафе) є ТОВ "Антарес" вбачається з доданих до справи стороною обвинувачення доказів, а саме довідки Долинської міської ради № 07/201 від 07.02.2012 щодо належності кафе "Антарес" по АДРЕСА_1 ТОВ "Антарес" (директор ОСОБА_11 ) на 1 арк. (т. 1 а.с.44). Фактично обшук проводився в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: Івано-Франківська область, м.Долина по вул. Грушевського, 32, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес", директор ОСОБА_11 . Ухвала слідчого судді про обшук в в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: Івано-Франківська область, м.Долина по вул.Грушевського, 32, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарес", директор ОСОБА_11 , не постановлялася.

2) протокол обшуку від 11.12.2014 з додатками в приміщенні, розташованому в АДРЕСА_1 , на 23 аркушах ( т. 2 а.с.153-175).

Згідно цього доказу - 11.12.2014 року старший слідчий слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері господарської діяльності СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 11.12.2014 року, в період з 22 год. 10 хв. до 00 год. 20 хв., за участю спеціаліста експерта НДКЦ ОСОБА_12 та за участю інших осіб ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оперуповноваженого ДСБЕЗ ОСОБА_15 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 провів в приміщенні ігрового залу "Антарес" по вул. Грушевського, 32, в м. Долина обшук, та відповідно в ході обшуку було вилучено майно, документи та предмети. Сторона захисту вважає вказані докази очевидно недопустимими, отриманими з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, та такими, дослідження якого має бути припиненим, на любій стадії процесу у відповідності до ч.2 ст.89 КПК України, ч.4 ст.87 КПК України, так як обшук проведено без належно оформленого рішення слідчого судді, а також що обшук проводився з застосуванням катування, нелюдського, або такого що принижує гідність особи поводження, та погрози такого поводження, до підзахисних, а також з порушенням їх права на захист. Як стверджував у своїх показах підзахисний ОСОБА_3 , перед проведенням обшуку, йому погрожували та наносили тілесні ушкодження співробітники міліції ОСОБА_9 , та ОСОБА_15 , та інші особи, які йому не відомі, але які діяли по вказівці вказаних міліціонерів. Невідомих осіб було більше 5 чоловік. Спочатку тілесні ушкодження було нанесено біля кафе, а в подальшому в приміщенні кафе, під час обшуку. ОСОБА_9 і ОСОБА_15 наносили тілесні ушкодження руками і ногами по голові, ногах, по животі. Всі інші особи наносили тілесні ушкодження руками і ногами по голові, по ногах, по животі, інших частинах тіла. На місце ним викликалась швидка медична допомога. Відповідно до висновку експерта № 189 від 13.12.2014 року у ОСОБА_3 , виявлено множинні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також сторона захисту стверджує, що при проведенні обшуку було грубо порушено право за захист ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та норми ст. 236 КПК України, а саме слідчий не дав можливості під час проведення обшуку зв`язатися по телефону з адвокатом для надання необхідної юридичної допомоги, що підтверджується в тому числі показами ОСОБА_3 , а також звукозаписом НСРД, інформації з телефону ОСОБА_3 , за 11.12.2014 рік, проведеної під час обшуку, за змістом якої чути що ОСОБА_3 , побитий працівниками міліції, та в подальшому у нього відібрали телефон, щоб не спілкувався з захисником ОСОБА_5 , чи щоб ОСОБА_3 , не запросив іншого адвоката. Вказаний звукозапис прослуховувався в суді, долучений як доказ стороною обвинувачення. В порушення права на захист, та норми ч.1 ст.107 КПК України, є відмова слідчого проводити відео фіксацію обшуку за клопотанням ОСОБА_3 . Також порушенням права на захист при проведенні обшуку та порушенням норм ч. 3, ч. 9 ст. 236 КПК України, є невручення ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , копії ухвали про проведення обшуку, та другого примірника протоколу обшуку з додатками, що підтверджується відсутністю їх підписів на вказаних документах , що долучені стороною обвинувачення до справи як докази. В протоколі обшуку від 11.12.2014 року, не вказано дата закінчення проведення обшуку, а зазначено тільки час. Так зазначено, що протокол складено 11.12.2014 року і обшук проводився в період з 22 год.10 хв. а його проведення було закінчено о 00 год. 20 хв. але якого дня ( дати не вказано). За таких обставин не вбачається в який період проведено обшук та у який складено протокол, що відповідно є порушенням, а відповідно до ст . 104 КПК України вказаний протокол не відповідає вимогам цієї статті. Крім того, в протоколі обшуку зазначено, що обшук проводився в присутності інших осіб та перераховані прізвища цих осіб, але вказаним особам не роз`яснені їх права та обов`язки та не вказано норму закону - норму КПК України якою їх передбачені права та обов`язки, що свідчить про те, що вказаним особам такі права і обов`язки не роз`яснювались, а відповідно в цій частині також протокол обшуку не відповідає вимогам ст. 104 КПК України. На підставі наведеного, просили визнати недопустимим доказом, фактичні дані, що містяться у ухвалі слідчого суді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 11.12.2014 року, щодо власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 , відповідно визнати в цілому недопустимим доказом вказану ухвалу, визнати недопустимим доказом, фактичні дані, що містяться у протоколі про проведення обшуку від 11.12.2014 року здійсненого старшим слідчим слідчого відділення розслідувань злочинів у сфері господарської діяльності СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого суді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 11.12.2014 року, в приміщенні нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , відповідно визнати в цілому недопустимим доказом вказаний протокол обшуку від 11.12.2014 року та додатки до нього, та обшук здійснено з застосуванням катування, нелюдського, або такого що принижує гідність особи поводження, та порушення права особи на захист.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали клопотання своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_18 заперечив щодо задоволення даного клопотання. Зазначивши, що адвокатами не надано жодного підтвердження того, що вказана ухвала на даний час не є чинною, чи була скасована, чи було порушено правову процедуру при її постановленні. Також зазначив, що якщо б вказаний обшук дійсно порушив чи обмежив права та законні інтереси осіб, які вважають себе справжніми власниками нежитлового приміщення, що в АДРЕСА_1 , то вони б звертались з відповідними скаргами чи заявами до компетентних органів про такі факти стороною захисту інформації теж не надано, а значить такого не було. Сторона захисту просить визнати недопустимим доказом фактичні дані, які містяться у протоколі про проведення обшуку від 11.12.2014 та визнати в цілому недопустимим доказом вказаний протокол обшуку та додатки до нього, оскільки обшук проведено без ухвали слідчого судді, обшук здійснено із застосуванням катування, нелюдського або такого, що принижує гідність особи поводження, він проведений, на думку захисту, з порушенням права особи на захист. На підтвердження фактів застосування катування, нелюдського або такого, що принижує гідність особи поводження з боку працівників правоохоронних органів стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час проведення обшуку 11.12.2014, захистом надано висновок СМЕ № 189 від 13.12.2014. Разом з тим, кримінальне провадження № 0000689 від 12.12.2014, в ході досудового розслідування якого проводилась дана судово-медична експертиза і розслідувались обставини отримання ОСОБА_3 11.12.2014 тілесних ушкоджень, на даний час закрито за відсутністю складу злочину (на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України), рішення про закриття провадження на даний час є чинне та не скасоване. Допитані в судовому засіданні у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були залучені, як поняті під час обшуку 11.12.2014, показали, що незаконних дій з боку поліції під час обшуку допущено не було, право на захист братів ОСОБА_19 не було порушено, факту побиття ОСОБА_3 працівниками поліції вказані свідки не підтвердили, зауважень до протоколу обшуку в них не було. Вважає, що під час обшуку не було порушено право жодних осіб на захист, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на момент обшуку не мали статусу підозрюваних, не були власниками приміщення, в якому проводився обшук, а тому у слідчого не було процесуального обов`язку забезпечити участь захисника під час обшуку. Зміни до ст.236 КПК України, яка регулює питання виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, в яких законодавець помістив додаткові гарантії забезпечення права осіб на захист під час проведення обшуку, були винесені вже після 2014 року, станом на той період часу діяла стара редакція ст.236 КПК України, згідно якої не було положення про те, що наприклад, незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу. Крім того, на момент проведення даного обшуку, в старій редакції ст.236 КПК України були відсутні вимоги про обов`язкову відео чи аудіо фіксацію. Вимоги про вручення особам 2-го примірника протоколу обшуку з додатками. Ті порушення, які можливо (якщо прийде до такого висновку суд), і мали місце під час проведення даного обшуку (неточне зазначення власника нежитлового приміщення, не зазначення точної дати закінчення обшуку, не зазначення конкретного переліку статей КПК України, зміст яких роз`яснювався іншим особам), ні в якому разі не можна вважати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Суд, вислухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках якого подано клопотання, приходить до висновку про його часткове задоволення, виходячи з такого.

Зокрема, що стосується заявленого клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, а саме визнання недопустимими доказами - фактичні дані, які містяться в ухвалі слідчого судді Івано-Франківського міського суду ОСОБА_7 від 11.12.2014 року, щодо власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 слід зазначити наступне.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено можливості давати судом оцінку будь-яких даних, зазначених у процесуальному документі слідчого судді. Такі дані вже були оцінені судом (слідчим суддею) при постановленні певного процесуального рішення.

Ч.3 ст. 309 КПК зазначає, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Верховний Суд зазначив, - оскільки ч. 3 ст. 309 КПК України встановлює, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, то саме в такий спосіб реалізується право особи на судовий контроль законності такого виду рішення слідчого судді.

Верховний суд нагадав, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути (ухвала Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України»).

Також судом встановлено, що під час підготовчого провадження в даному кримінальному провадженні заперечень щодо ухвал слідчого судді стороною захисту не подавалось.

За таких обставин в цій частині клопотання захисників до задоволення не підлягає.

В частині клопотання щодо визнання недопустимим доказом - фактичних даних, що містяться в протоколі про проведення обшуку від 11.12.2014 року на підставі ухвали слідчого суду Івано-Франківського міського суду ОСОБА_7 від 11.12.2014, в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 та відповідно визнати в цілому недопустимим доказом вказаний протокол обшуку від 11.12.2014 та додатки до нього слід зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 94 КПК суд, який розглядає обвинувачення по суті, зобов`язаний оцінити кожен доказ, серед іншого, й з погляду його допустимості. Якщо сторони ставлять під сумнів, що обставини, за яких доказ було отримано, відповідають вимогам закону, суд зобов`язаний переконатися, чи не порушені правила його допустимості, зокрема, чи дотримана належна процедура та гарантії, надані учасникам процесу.

Як зазначено ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Згідно ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ч.2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Судом встановлено, 11.12.2014 року в період з 22 год. 10 хв. по 00 год. 20 хв. слідчим ОСОБА_9 було проведено обшук в приміщенні ігрового закладу «Антарес» в АДРЕСА_1 , результати якого оформлено протоколом обшуку (Т.5 а.п. 145).

Як на підставу правомірності проведення вказаного обшуку слідчим у протоколі зазначено ухвалу слідчого судді ОСОБА_7 від 11.12.2014.

Стороною обвинувачення долучено до матеріалів ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду ОСОБА_7 від 11.12.2014 в справі № 344/19424/14-к, якою задоволено клопотання слідчого та надано останньому дозвіл на проведення обшуку в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, грошових коштів, які були здобуті в результаті надання послуг у сфері грального бізнесу, комп`ютерної техніки та документів у яких міститься інформація про зайняття гральним бізнесом. Як вбачається зі змісту ухвали, слідчим в клопотанні про надання дозволу на проведення обшуку зазначалось, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_8 .

Однак, як встановлено з матеріалів кримінального провадження обшук слідчим ОСОБА_9 було проведено в приміщенні ігрового закладу «Антарес» за адресою м. Долина вул. Грушевського, 32.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес» зареєстровано (місцезнаходження) в м.Долина вул. Грушевського, 32 (Т.5 а.п.116).

Право власності на приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 245,2 кв.м. в АДРЕСА_1 зареєстровано за ТзОВ «Антарес» на підставі рішення виконавчого комітету від 23.09.2004 № 362, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Долинською міською радою 05.11.2004 (Т.3 а.п. 118).

В ході судового розгляду засіданні встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком на першому поверсі якого розташовано ряд нежитлових приміщень, в тому числі і приміщення, що належить на праві власності ТзОВ «Антарес», в якому і було проведено вказаний обшук.

Відповідно до ст.. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Проте, встановивши, що обшук проведено в нежитловому приміщенні, яке належить іншому власнику, а не тому, що вказаний в ухвалі слідчого судді, слідчий не звернувся з клопотання до слідчого судді в порядку, визначеному ст. 233 КПК України, стороною обвинувачення такі докази суду не надано.

Таким чином, суд констатує, що проведення обшуку в приміщенні кафе «Антарес» за відсутності ухвали слідчого судді на проведення обшуку в приміщенні, яка належить ТзОВ «Антарес» є таким, що суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини в розумінні ч.2 ст. 87 КПК України.

Щодо посилання сторони захисту на порушення права обвинувачених на захист та застосування катування, нелюдського або такого, що принижує гідність особи поводження під час проведення обшуку та відмови про проведенні відео фіксації обшуку суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, вказана слідча дія була проведена слідчим 11.12.2014 та в протоколі обшуку не зазначалось присутність захисника.

П.3 ч.3 ст. 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема коли під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження.

Однак, частину третю статті 87 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 2213-VIII від 16.11.2017. Тобто на час проведення слідчої дії обшуку така норма не існувала. Вказані норми стосуються і змін щодо проведення повної технічної фіксації обшуку. Разом з тим, суду не надано доказів того, що при проведенні обшуку був присутній адвокат, якого слідчим не було допущено.

Суду стороною захисту надано висновок експерта № 189 від 13.12.2014, який констатує наявність в ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень за результатами судово-медичної експертизи. В описовій частині висновку зазначено, що під експертний повідомив, що 11.12.2014 біля 21.30 год. Йому спричинили тілесні ушкодження біля шести осіб, серед яких був ОСОБА_20 .

Відповідно до ч.4 ст. 87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Судово-медична експертиза була проведена на підставі постанови слідчого СВ Долинського РВ УМВС по кримінальному провадженні. Це свідчить про те, що за фактом спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 проводилось чи проводиться досудове розслідування, результатів якого суду не надано. Вказані обставини позбавляють суд можливості однозначно прийти до висновку що в даному випадку мало місце катування та інше вчинення істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином, з урахуванням наведених вище доводів, суд приходить до висновку про часткове задоволення поданого клопотання в частині визнання недопустимим доказом, фактичних даних, що містяться в протоколі про проведення обшуку від 11.12.2014 року в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1 приміщенні ігрового залу «Антарес».

Керуючись ст.ст. 87, 233, 234, 350 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими задоволити частково.

Визнати недопустимим доказом, фактичні дані, що містяться в протоколі про проведення обшуку від 11.12.2014 року в нежитловому приміщенні по вул.. Грушевського, 32 в м.Долина - приміщенні ігрового залу "Антарес" та відповідно визнати в цілому недопустимим доказом вказаний протокол обшуку від 11.12.2014.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги.

Суддя