Справа № 932/8296/21
провадження №1-кс/932/4286/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2021 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро клопотання слідчого СВ ВП№7 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000898 від 08.10.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В:
12 жовтня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ВП№7 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000898 від 08.10.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про арешт на майно, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000898, а саме: куртку чорного кольору тактичну, яку вилучено за адресою м. Дніпро пр. Пилипа Орлика, 3 у приміщенні службового кабінету №325 ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в ході проведення огляду предмету, шляхом заборони відчуження розпорядження та користування ним.
Клопотання обґрунтовує тим, що вилучена куртка визнана речовим доказом та вона має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, з метою досягнення ефективності досудового розслідування, наявні достатні підстави для накладення арешту на них, так як вони є доказами злочину.
Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі.
Власник майна просив суд розглянути клопотання без його участі.
Розглянувши клопотання, дослідивши надані додатки, приходжу до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділення ВП №7 Дніпровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000898, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.10.2021 приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_3 , знаходячись на вулиці біля входу в заклад громадського харчування «Шашлик» за адресою: м. Дніпро, вул. М. Грушевського 58/1, побачив раніше не знайомих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в присутності яких, дістав з правої кишені одягнутих на нього штанів предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень та направив в бік ОСОБА_7 , після чого здійснив два постріли до гори з предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, таким чином нехтуючи правилами моралі, перебуваючи в громадському місці, вчинив хуліганські дії, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у незважливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності.
09.10.2021 року за адресою: м. Дніпро, пр. Пилипа Орлика, 3, в приміщенні службового кабінету №325 ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в ході проведення огляду предмету, в присутності двох понятих було виявлено та вилучено куртку чорного кольору тактичну, яку визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.
09.10.2021 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, необґрунтовано, що вказане майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, не доведені підстави вважати його речовим доказом в рамках кримінального провадження, яке значення має таке майно для встановлення істини у кримінальному провадженні та доказом яких саме обставин воно виступає.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, проте слідчим ОСОБА_5 направлено поштовим зв`язком клопотання 11 жовтня 2021 року о 18:53 год., що відповідно до розкладу роботи суду є неробочим часом, що в свою чергу, свідчить про невиконання слідчим вищезазначених вимог визначених положенням ст. 171 КПК України та крім того у поштовому відправленні не коректно зазначено отримувача, оскільки в даному випадку таким є Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, а не особисто суддя, визначення якого відбувається вже після отримання та реєстрації поштового відправлення.
На підставі викладеного, враховуючи що в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, а стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують застосування такого виду його забезпечення, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП№7 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000898 від 08.10.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1