26.01.2022
Справа №642/393/22
Провадження №1-кс/642/295/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю в режимі відеоконференції:

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 30.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000113 від 23.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_4 від 30.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000113 від 23.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції скаржник підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги без його участі, в якій у скарзі просив відмовити, оскільки постанова є обґрунтованою та мотивованою.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею, встановлено, що під час судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 надійшла його усна заява про застосування недозволених методів досудового розслідування під час його етапування, яка буда внесена до ЄРДР №0000113 від 23.07.2021 року

Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000113 від 23.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 , відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 23.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 обґрунтовує відмову у визнанні потерпілим відсутністю даних щодо заподіяння ОСОБА_3 моральної, фізичної чи майнової шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні, зокрема, може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Водночас ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Вказана норма слугує гарантією безпідставного набуття статусу потерпілого.

Таким чином КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. З цього випливають такі вимоги: причина (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку в часі, але і викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідком, якщо воно з неминучістю викликає настання цього наслідку.

Як зазначено в оскаржуваній постанові слідчого у кримінальному провадженні відсутні факти, які свідчили про те, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 365 КК України, ОСОБА_3 завдано будь-якого виду шкоди.

Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що шкода повинна бути завдана останньому саме кримінальним правопорушенням за ч. 1 ст. 365 КК України.

Проте, як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_3 посилається на шкоду завдану здоров`ю у зв`язку з перебуванням у металевому відсіку автомобіля, відсутні посилання скаржника, які саме повноваження органом досудового розслідування були перевищені під час проведення досудового розслідування, та чим вони підтверджуються, та яка шкода йому завдана кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 365 КК України.

Доводи скарги щодо необґрунтованості постанови слідчого від 30.12.2021 року є безпідставними, через те, що постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, переконливих аргументів для протилежних висновків слідчому судді матеріали скарги не містять, а тому слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування постанови слідчого.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві від 30.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000113 від 23.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України- відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1