КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровськогорайонного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_10 ,
ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 11 грудня 2021 року включно без визначення розміру застави.
Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи, на думку суду, не зможуть забезпечити на даній стадії судового розгляду виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційних скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є майже аналогічними за змістом, у яких апелянти зазначають, що ухвала суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строків тримання під вартою без визначення розміру застави є необґрунтованою та незаконною.
Апелянти звертають увагу на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не посилається на конкретні докази, які підтверджують існування обґрунтованої підозри, в той час як наявність такої підозри є обов`язковим елементом для виправдання продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, як вважають захисники, додані прокурором до клопотання про продовження ОСОБА_8 строків тримання під вартою докази, жодним чином не доводять його причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а отже і не обґрунтовують підозру.
Також захисник ОСОБА_6 звертає увагу на те, що суд в оскаржуваній ухвалі неправильно виклав позицію Європейського суду з прав людини у низці рішень.
Поряд з цим, апелянти також вказують на те, що суд обґрунтовуючи наявність ризику ухилення від суду посилається на те, що під час досудового розслідування обом обвинуваченим ухвалою слідчого судді від 19 червня 2020 року було змінено запобіжних захід із застави на тримання під вартою у зв`язку з невиконанням ними процесуальних обов`язків, однак такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, апелянти зазначають, що єдиною підставою для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою була поява нових ризиків, а саме ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.
Крім того захисники звертають увагу на те, що ризик переховування від суду також нівелюється поведінкою ОСОБА_8 в період дії запобіжного заходу у вигляді застави в період з 15 лютого 2019 року по 19 червня 2020 року, під час якого він жодного разу не порушував покладені на нього обов`язки, 18 раз перетинав державний кордон, однак кожного разу повертався до України.
Захисник ОСОБА_6 також зазначає, що суд в ухвалі зазначає, що оскільки ОСОБА_8 не з`явився у судове засідання 12 червня 2020 року, то існує ризик переховування від суду, таким чином, як вважає апелянт, судом було підмінені поняття «переховування» та «ухилення», оскільки вони не є тотожними так як наслідки ухилення від суду передбачені ст.ст. 139, 140, 323 КПК України.
Також захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказують на те, що суд посилаючись на наявність ризику впливу на свідків використовує застарілу та недостовірну інформацію, а саме інформацію про тиск на свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в той час як жодних доказів на підтвердження таких обставин в матеріалах справи немає.
Крім того захисники звертають увагу на те, що суду було надано висновок експерта, відповідно до якого показання ОСОБА_14 , у тому числі стосовно погроз йому, є «завченим текстом», «не є вільними показаннями», що свідчить про те, що такі показання є завідомо неправдивими.
Також апелянти вказують, що суд залишив поза увагою ті обставини, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , неодноразово змінювали свої показання, а також повідомляли про здійснення на них тиску зі сторони правоохоронних органів.
Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то як зазначає адвокат ОСОБА_6 , такий ризик не міг встановлюватись судом, оскільки судом не наведено ані аргументів на підтвердження такого ризику ані посилання на відповідні докази.
Поряд з цим захисник ОСОБА_6 також зазначає, що суд в ухвалі не наводить жодних аргументів щодо неможливості запобігання ризиків іншими заходами.
Крім того захисник вважає, що питання про продовження строків тримання під вартою вирішено судом, який не є повноважним, оскільки, в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_10 зазначено, що ОСОБА_10 після отримання замовлення від ОСОБА_8 у м. Херсоні у Придніпровському парку біля кафе «Золотий ключик» здійснив замовлення ОСОБА_16 , таким чином, як вважає ОСОБА_6 досудовим розслідуванням встановлено місце вчинення пізнішого за часом злочину, а тому справа підсудна Херсонському міському суду Херсонської області.
Як зазначають обидва захисники, суд також належним чином не дослідив матеріали надані стороною захисту, які характеризують особу ОСОБА_8 та дані щодо стану його здоров`я, який як вважають апелянти, унеможливлює перебування обвинуваченого під вартою.
Також апелянти звертають увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, та з часу обрання йому такого запобіжного заходу жодних нових обставин, які б могли виправдати тримання під вартою, стороною обвинувачення надано не було.

За доводами апеляційної скарги з доповненнями захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , вважає, що ухвала суду є незаконна оскільки постановлена з порушенням вимог КПК України.
Апелянт зазначає, що жоден із наведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не підтверджується жодним доказом, а отже є необґрунтованими.
Захисник вважає, що в даній справі «розумність» строку тримання під вартою була порушена.
Також апелянт вказує на те, що в цій кримінальній справі відсутня обґрунтована підозра щодо ОСОБА_10 , оскільки відсутні належні, допустимі та достовірні докази причетності ОСОБА_10 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того захисник ОСОБА_9 вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом було проігноровано стан здоров`я ОСОБА_10 , який має тяжку хронічну патологію серцево-судинної системи, та після перенесеного захворювання на COVID-19, він потребує належної медичної допомоги, яку отримати в умовах СІЗО є неможливим.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 зазначає, що ОСОБА_10 висунуте обвинувачення не уповноваженим органом та є необґрунтованим.
Апелянт вказує, що показання допитаних під час судового розгляду свідків не підтверджуються іншими доказами, крім того вони постійно їх змінюють, що як вважає захисник, може свідчити про здійснення на них тиску зі сторони обвинувачення.
Захисник вважає, що стороною захисту повністю спростоване обвинувачення висунуте ОСОБА_10 , в той час, як стороною обвинувачення не надано жодних контраргументів та доказів на їх підтвердження.
Поряд з цим, апелянт звертає увагу на наявні у матеріалах справи висновки експертів, відповідно до яких можливо стверджувати, що ОСОБА_17 померла від тромбозу лівої легені, а не від поліорганної недостатності, а отже не від облиття її кислотою, у зв`язку з чим, захисник вважає, що ОСОБА_10 неможливо ставити у вину смерть потерпілої.
Також захисник зазначає, що ОСОБА_10 не переховувався від слідства, а вільно та відкрито проживав у Республіці Болгарія, при цьому підстави для оголошення його у розшук були штучно створені стороною обвинувачення.
Крім того апелянт вказує на те, що на даний час усі докази у кримінальному проваджені зібрані та знаходяться у сторони обвинувачення, тому перебуваючи на свободі ОСОБА_10 не зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
При цьому, як зазначає захисник, ОСОБА_10 не впливав та не має наміру впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а також він не перешкоджав та не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, як і не вчинить нового кримінального правопорушення.
Апелянт звертає увагу на процесуальну поведінку обвинуваченого, яка є належною.
Також захисник вказує на те, що у даному кримінальному провадженні наявні обставини для закриття кримінального провадження, оскільки Республіка Болгарія не надавала згоду на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000215.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та їх захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор та представник потерпілого ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення усіх апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, також судом враховано, що обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування. Крім того суд врахував, що з чотирьох допитаних судом свідків сторони обвинувачення троє з них повідомили про отримання погроз їхньому життю, здоров`ю, а також їхніх рідних, за надання викривальних показів щодо обох обвинувачених, що у своїй сукупності свідчить про те, що обвинувачені перебуваючи на свободі можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
При цьому апеляційний суд зазначає, що не бере до уваги доводи захисників про відсутність у обвинувачених обґрунтованої підозри, про непричетність ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до інкримінованого їм кримінального правопорушення, щодо підсудності кримінального провадження, щодо суперечливості показань допитаних свідків, висновків експертів, оскільки оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті та не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
Необґрунтованими апеляційний суд вважає також доводи захисників про те, що показання свідків про здійснення на них тиску не підтверджується доказами, оскільки, як вбачається із ухвали суду такі показання свідки надали безпосередньо під час їх допиту у суді першої інстанції, що є достатнім для висновку про існування високої ймовірності існування ризику, що обидва обвинувачені можуть вчинити тиск на інших свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Щодо доводів апелянтів про те, що стан здоров`я обох обвинувачених унеможливлює їх подальше перебування під вартою, то суд першої інстанції ретельно дослідив це питання та врахував відсутність належних доказів, які б свідчили про те, що наявні у обвинувачених захворювання унеможливлюють їх подальше перебування під вартою або держава не може забезпечити належної медичної допомоги обвинуваченим, що не спростовано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 11 грудня 2021 року включно без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4