Справа № 466/5883/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/913/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06.08.2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимовичі Самбірського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_9
представника потерпілих ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:
вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 06.08.2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з арештованим майном та судовими витратами.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 08.05.2021 р. біля 17.40 год., керуючи вантажним автомобілем марки «Мерседес Бенц Аксор» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Б.Хмельницького у м.Львові в напрямку вул. Липинського, порушив вимоги Правил дорожнього руху,затверджених постановою КБМУ №1306 від 10.10.2001 р., а саме Р.1 п.1.5; 1.10.; Р.2 п.2.3б/, д/; Р.10 п.10.1; 10,3, які виразились в тому, що він будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, рухаючись у лівій крайній смузі руху, наближаючись до будинку №269 на вул. Б.Хмельницького,не надав переваги у русі автомоблія марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , який в цей час рухався в середній смузі руху в попутному напрямку,розпочав виконувати маневр перелаштовування у середню смугу руху,внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів,яке спричинило виїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_12 в некерованому стані на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався автомобіль «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів, за результатами якого ОСОБА_12 отримав травми,від яких помер на місці події.

Не погоджуючись із даним вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржений вирок змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном на 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що вирок суду в частині призначення покарання у вигляді позбавлення волі є невмотивованим, а визначене покарання є занадто суворим і таким, що не відповідає принципам достатності покарання та особі, котра притягається до кримінальної відповідальності. Суд при призначенні покарання не взяв до уваги особу обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину. Окрім того, потерпілі не мають жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_6 має тривалий стаж водія, професія водія для нього є єдиним джерелом заробітку, однак суд при винесенні оскаржуваного вироку цей факт до уваги не взяв, та застосував до підсудного не лише основну міру покарання, але і додаткову - у вигляді позбавлення права на керування транспортними засобами.

Зазначає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном на 3 (три) роки, оскільки враховуючи індивідуалізацію особи обвинуваченого, характер кримінального правопорушення, що є не умисним та обставини справи, вважає достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання, не пов`язане із ізоляцією від суспільства.

Не погоджуючись із вироком суду, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2021 року в частині призначення основного покарання та призначити ОСОБА_13 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказують, що, судом першої інстанції при ухваленні вироку не взято до уваги факт сприяння обвинуваченим у розкритті кримінального правопорушення, думка потерпілих які не мають жодних претензій до обвинуваченого, повністю пробачили його, просили суд призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, окрім цього судом не взято до уваги позицію прокурора в суді першої інстанції, який вважав за можливим виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства.

Судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 має сім`ю, з якою підтримує тісні соціальні зв`язки, дітей, онуків, постійне місце роботи, проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Суд не врахував необережну форму вини обвинуваченого, поведінку обвинуваченого, відсутність претензій зі сторони потерпілих.

Вважають призначене судом ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі надто суворим.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась. Подала суду заяву, в який просила слухати справу за її відсутності, оскільки є особою похилого віку та має незадовільний стан здоров`я. відтак не може прибути до суду, подану апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали мотиви і доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_11 , які підтримали доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника обвинуваченого, позицію прокурора, що висловився про законність та обґрунтованість вироку суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Однак, враховуючи дані про особу обвинуваченого, на думку колегії апеляційного суду, покарання у вигляді позбавлення волі є занадто суворим для обвинуваченого ОСОБА_6 і в даному випадку висновок суду першої інстанції про необхідність ізоляції обвинуваченого ОСОБА_6 від суспільства є безпідставним.

Згідно з документами, представленими стороною захисту обвинувачений ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, однак працює на посаді водія автотранспортних засобів представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», по місцю проживання характеризується позитивно, проживає разом із дружиною ОСОБА_14 , яка є особою пенсійного віку.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відтак, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , позицію потерпілих, які висловились про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе застосувати до останнього такі положення та погоджується із доводами апеляційних скарг сторони захисту і потерпілих у цій частині.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, використовуючи свої дискреційні повноваження, обґрунтовано та підставно обрав обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таким чином, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України та призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідає вимогам ст. 65 КК України, та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та потерпілих підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції слід змінити в частині призначення ОСОБА_6 покарання. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405,407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06.08.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засудженого до покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4