ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 623/4205/21 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/1036/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною вище ухвалою продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 18.02.2022 року, включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не здатні в повній мірі запобігти ризикам, передбаченим п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисники обвинуваченого ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять її скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вказують, що суд першої інстанції не врахував всі обставини, на які захист спирався у судовому засіданні, а саме те, що всі слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні виконані із грубим порушення вимог КПК України, проведені поза строками досудового розслідування, визначеними ст. 219 КПК України.
Не погоджуються з висновком суду першої інстанції в частині досвіду притягнення до кримінальної відповідальності та вважають, що це не свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності або скоїти інше кримінальне правопорушення, також вказує, що непогашеною є у обвинуваченого лише одна судимість за ч.1 ст.309 КК України.
Вважають, що твердження суду про наявність на утриманні неповнолітніх дітей та хворої дружини не втримують обвинуваченого від втечі з метою уникнення покарання чи забезпечать від скоєння нового кримінального правопорушення, є лише припущеннями, адже прокурором не надано доказів щодо цього.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 та нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за один з яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Також обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення у аналогічній сфері, яка не знята і не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, у зв`язку з чим колегія суддів їх до уваги не бере.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , згідно якого вбачається, що останній повторно, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, незаконно збував порошкоподібну речовину у складі якої містилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, вчинене повторно, а також придбав та за місцем фактичного проживання зберігав наркотичні засоби, психотропні речовини, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ст.309 КК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , передбачені ч.2 ст.307 та ч.2 ст.309 КК України, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші, що є злочинами підвищеної небезпеки для суспільства та здоров`я населення, на думку колегії суддів, свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес.
За таких обставин, обґрунтування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та не спростовані доводами апеляційної скарги.
Доводи про те, що всі слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні виконані із грубим порушення вимог КПК України, проведені поза строками досудового розслідування, визначеними ст. 219 КПК України, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі обставини не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, а саме з тим, що наявність на утриманні неповнолітніх дітей та хворої дружини не втримують обвинуваченого від втечі з метою уникнення покарання чи забезпечать від скоєння нового кримінального правопорушення, оскільки такі обставини існували і раніше, проте не стали стримуючим фактором з огляду на викладені вище відомості, а тому не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати, яким неможливо запобігти іншим більш м`яким запобіжним заходом.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисників.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.02.2022 року, включно, із визначенням розміру застави, відповідно до ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.09.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4