В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2022 р. Справа № 596/413/21

Провадження № 1-кп/596/15/2022

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000106, внесене в ЄРДР від 28 грудня 2020 року

відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, розлученого, на утриманні малолітня дитина, працює обліковцем ППМаркевич, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 Кримінального Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
27 грудня 2020 року близько 11:00 год. ОСОБА_7 , з метою відвідати свого малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , увійшла в домогосподарство, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де перебувала біля 5 хвилин. Надалі ОСОБА_7 взявши на руки свого сина ОСОБА_8 понесла його в сторону виходу із домогосподарства. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 наздогнав свою колишню дружину біля входу в домогосподарство та з мотивів неприязних відносин, умисно наніс кулаком правої руки один удар в потиличну ділянку голови ОСОБА_7 , від якого остання, із сином на руках, впала на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 стоячи з правого боку від потерпілої, умисно кулаками обох рук наніс не менше десяти ударів в ділянку голови ОСОБА_7 , чим останній спричинив тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підтверджена об`єктивною неврологічною симптоматикою (послаблення конвергенції, позитивні симптоми Маринеску-Радовичі та Гуревича-Мана, незначна анізорефлексія, горизонтальний ністагм, гіпергідроз долоней та стоп); закритий перелом кісток спинки носа із незначним зміщенням, підтверджений рентгенологічно, а також синці на обличчі, волосистій частині голови, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім наведеного, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , однією із ніг умисно наніс декілька ударів в ліву падпахвинну ділянку та ліве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синців на лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі та у середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких. Через деякий час конфлікт було вичерпано.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а також цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав повністю. Суду показав, що 27.12.2020 року біля 10:30 год. до нього в с. Сорока приїхала його колишня дружина до дитини, про що його по телефону повідомила мати. Коли він приїхав до свого будинку зразу пішов у приміщення на кухню, тому що зустрічатися зі своєю колишньою дружиною не хотів через неприязні відносини. ОСОБА_9 в той час із сином була в кімнаті.

Його мати була з ним на кухні, через вікно він побачив як його колишня дружина несе їхнього сина. На дворі було холодно, а дитина була боса і легко вдягнута. Він зразу вибіг на вулицю і почав бігти за потерпілою.

Підбігши до воріт, побачив як його колишня дружина, біля воріт десь метрів 10 від хвіртки, впала на проїжджу частину дороги. А дальше у нього сталось якесь помутніння, провали в пам`яті і він нічого не пам`ятає. Отямився вже коли з дитиною був в хаті і сам телефонував в поліцію. На обліку у лікаря психіатра він не перебуває і в психіатричний кабінет зі скаргами не звертався.

Чи наносив потерпілій тілесні ушкодження не пам`ятає, але думає що не наносив, бо тілесних ушкоджень у неї не бачив, бачив лише у неї під носом краплю крові.

Син після цих подій був переляканий і ще протягом трьох місяців боявся сам спати, боявся, що прийде мама і винесе його роздягнутого на вулицю.

Суд приймаючи до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 вважає необґрунтованими його твердження про те, що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінює їх критично, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, вони спростовуються іншими зібраними у справі доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового розгляду.
Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 27.12.2020 року близько 10 год 40 хв вона з батьком ОСОБА_10 та матір`ю ОСОБА_11 приїхали в с. Сорока, щоб відвідати сина, який на даний час проживає з її колишнім чоловіком ОСОБА_5 . Батьки біля автобусної зупинки за 50 метрів від подвір`я, де проживає сім`я Хомів зупинили авто та чекали на неї. На подвір`ї був ОСОБА_12 , який нецензурно до неї виразився. ОСОБА_5 на той момент вдома не було. Вона зайшла до будинку. В кімнаті знаходились ОСОБА_13 з внуком, яка потім вийшла в кухню. Коли вона спілкувалась з сином, в той час в кімнаті вони були одні. Вона взяла сина, одягнула його в свою шапку, замотала в свою куртку і вийшла на поріг та побачила, що ОСОБА_5 біг до неї і кричав: Ти куди? Стій, бо я тебе заб`ю. Вона почала бігти в сторону хвіртки з дитиною на руках, бо знала, що це все може закінчитись побиттям. Обвинувачений біг за нею, за 10 метрів від хвіртки наздогнав її та наніс удар кулаком правої руки в область потиличної частини голови і вона впала на лівий бік. Вона намагалась піднятись, але обвинувачений почав наносити удари кулаками рук по лиці та по голові. Приблизно 10-15 ударів. В той час батько обвинуваченого ОСОБА_12 виривав з її рук дитину.

В цей момент до них підбігла ОСОБА_14 і каже: що Ви робите? Ви ж її вб`єте.

Дитину від неї забрав ОСОБА_12 , а ОСОБА_5 продовжував її бити наприсядки, наносивши удари кулаками по лиці. Встав і копнув її в пах.

Оля допомогла їй піднятися. Обвинувачений повернувся, витягнув в неї з кишені телефон та жбурнув ним. Вона підняла телефон і побігла через дорогу до сусідів на подвір`я, але ОСОБА_5 наздогнав її і вдарив в живіт з ноги. Після того її батьки під`їхали. Мама викликала швидку та поліцію. Конфлікт тривав недовго.

Швидка її забрала в Копичинецьку лікарню, де вона поліції надавала пояснення. Коли в неї в лікарні відбирали заяву вона бажала притягнути ОСОБА_5 та його батька до кримінальної відповідальності, сам текст заяви вона не може пригадати.

Додатково показала, що вона вийшла з сином на двір, тому що хотіла його показати своїм батькам. Обвинувачений утримує сина за місцем свого проживання всупереч рішенню органу опіки та піклування.

Щодо цивільного позову, то вона підтримує його в повному обсязі. Завдана їй моральна шкода полягає в тому, що вона перенесла фізичні та моральні страждання, перебувала в лікарні. Після конфлікту люди насміхаються над нею, а син проявляє агресію.

Вважає, що слід суворо покарати обвинуваченого, який не перший раз проявляв до неї агресію та застосовував насильство.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він є батьком потерпілої ОСОБА_7 27.12.2020 року близько 11:00 годин ранку вони з ОСОБА_11 приїхали в с. Сорока, щоб відвідати внука, який на даний час проживає з ОСОБА_5 . За 50-70 метрів від подвір`я машина заглухла і донька побігла до сина. Через пару хвилин він бачив як вийшла його донька і їй почали наносити удари руками та ногами ОСОБА_5 та його батько. Спочатку донька стояла, а потім впала, а її продовжували лупцювати з дитиною. Дитину згодом забрав ОСОБА_12 . Машина завелась і вони одразу ж під`їхали. Тоді вже донька стояла. Потім викликали поліцію, швидку.

Додатково пояснив, що коли відвозив доньку в с. Сорока у неї ніяких ушкоджень не було. Після конфлікту у неї було розбите лице, на тілі були тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 . Додатково показала, що коли вони в машині чекали на доньку, вона побачила як потерпіла вибігла з дитиною на руках. ОСОБА_5 та його батько вибігли за нею. Обвинувачений вдарив доньку і вона впала. ОСОБА_5 присів в голові доньки, ОСОБА_12 стояв збоку біля неї. При цьому ОСОБА_12 виривав дитину з рук ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 наносив удари руками в область голови доньки. Коли піднявся, то ще наносив удари ногами в голову. Потім вона бачила, як біля доньки присіла якась жінка.

Коли машина завелась і вони під`їхали, то ОСОБА_5 кричав до ОСОБА_7 : я тебе заб`ю. Обличчя її доньки та одяг були в крові, їй було погано. Вона викликала поліцію та швидку. Додатково пояснила, що колишній зять неодноразово застосовував фізичне насильство до доньки.

Свідок ОСОБА_15 в суді показала, що 27.12.2020 року вона бачила свою сестру ОСОБА_7 без ушкоджень перед поїздкою в с. Сорока до сина. Через деякий час їй зателефонувала мати і сказала, щоб вона зібрала для Наталі речі в лікарню, тому що ОСОБА_5 її побив.

Свідок ОСОБА_16 суду дала показання, що 27.12.2020 року, в зимову пору, у неділю, коли вона поверталася з церкви, то побачила потерпілу, яка лежить на дорозі ближче межі сусідів сім`ї Хомів. Вона підійшла до потерпілої, почала до неї говорити, але та спочатку не відповідала і ніби нічого не розуміла. Трохи згодом сказала, що її побили, але хто і що не сказала та попросила телефон, щоб подзвонити в поліцію. В Наталі під носом була кров.

Потерпіла була без одного взуття. Другий чобіт і телефон вони знайшли у сусідів навпроти домогосподарства Хомів. В той момент до них підійшов ОСОБА_17 з батьком і зразу підійшли ще мати ОСОБА_18 з незнайомим для неї чоловіком, які почали між собою сваритися, а вона пішла додому.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що 27.12.2020 року біля 11 год. ранку до них прийшла колишня невістка. Вона подзвонила сину та вийшла на кухню. Коли була на кухні то почула якись шум, подивилась в вікно та побачила, що ОСОБА_9 біжить з дитиною, а за нею її чоловік ОСОБА_12 та син ОСОБА_5 . Потім побачила як невістка лежить а до неї підбігли чоловік та син.

Коли вона вийшла на вулицю то побачила, що її чоловік тримає невістку за ноги, а син відбирає дитину, розтискаючи руки ОСОБА_7 . При цьому потерпілій ніяких ударів ніхто не наносив.

Згодом син розімкнув руки потерпілої і дитину вона забрала до хати. Вона залишилась з внуком, а син і чоловік вийшли на двір. Через вікно вона бачила як під`їхала бежева Волга з якої вийшла мати невістки з незнайомим чоловіком. Вона не бачила, щоб хтось наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , а також не бачила на ній тілесних ушкоджень.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав, що 27.12.2020 року, коли до них прийшла колишня невістка він вийшов на вулицю курити. Коли він знаходився на дворі, то побачив як з хати вийшла ОСОБА_7 з сином, який був одягнутий в легку кофтинку без шапки. На вулиці був мороз і внук недавно хворів на простудні захворювання. Він запитав її: куди несеш дитину? Невістка не відповіла та почала бігти. Він побіг за нею, між ними була відстань десь 10 метрів. Коли він та ОСОБА_5 добігли до хвіртки, то ОСОБА_7 вже лежала на дорозі на правій стороні, а дитина на ній зверху. Він не бачив, щоб його син бив потерпілу. ОСОБА_5 підбіг до неї, щоб розняти руки та вивільнити дитину. При цьому ОСОБА_7 копала ногами сина і кричала. А він тримав її за ноги, щоб невістка не завдала шкоди дитині.

Через деякий час вибігла його дружина та забрала дитину до хати, а він пішов за нею. Коли він знову вийшов на вулицю, то потерпіла стояла та розмовляла з ОСОБА_19 . Потім на машині під`їхали її батьки, які погрожували їм фізичною розправою. Згодом приїхали швидка та поліція.

На його думку, ОСОБА_7 впала, коли бігла, тому що її чоботи не були застібнуті. Від падіння вона отримала тілесні ушкодження. Під час конфлікту ніхто їй ударів не наносив.

Суд вважає показання потерпілої ОСОБА_7 щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення правдивими, оскільки вони є послідовними в деталях, а тому суд покладає їх в основу вироку, як один з доказів, на підтвердження винності обвинуваченого ОСОБА_5 , так як вони ще й об`єктивно узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , висновком судово-медичної експертизи.

Суд не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_7 . Під час дослідження матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що допитані судом свідки та потерпіла з будь-яких причин обмовили обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його причетності до скоєння кримінального правопорушення.
Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 7 від 02.02.2021 року «У ОСОБА_7 за час стаціонарного лікування в Копичинецькій КРЛ з 27.12.20 року по 13.01.21 року лікарями були встановлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, підтверджена об`єктивною неврологічною симптоматикою (послаблення конвергенції, позитивні симптоми Маринеску-Радовичі та Гуревича-Мака, незначна анізорефлексія, горизонтальний ністагм, гіпергідроз долоней та стоп); закритий перелом кісток спинки носа із незначним зміщенням, підтверджений рентгенологічно; синці на обличчі, волосистій частині голови, в лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі; садна на правому коліні. При судово-медичному обстеженні 21.01.2021 року у ОСОБА_7 у середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні виявлений слабо виражений у забарвленні блідо-жовтий, з нечіткими контурами синець. .
Дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид, розташування на тілі, властивості та клінічний перебіг черепно-мозкової травми утворилися від дії тупих предметів, не виключено в час та при обставинах, вказаних у постанові та повідомлених обстежуваною.
Спричинена ОСОБА_7 травма голови (струс головного мозку, перелом кісток спинки носа, синці на обличчі, волосистій частині голови) за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій падпахвинній ділянці та на лівому плечі, саден на правому коліні, як в їх сукупності, так і кожне зокрема, за ступенем тяжкості відносяться до легких.
Утворення всіх вищезазначених тілесних ушкоджень в комплексі, при простому одноразовому падінні «з висоти власного зросту» неможливе, про що свідчить розташування ушкоджень на різних анатомічних ділянках та поверхнях тіла».(а.с.166-169,т.1).

Твердження сторони захисту щодо недопустимості висновку судово-медичної експертизи № 7 від 02.02.2021 року, оскільки він складений на підставі медичної документації, яка отримана органом досудового розслідування з порушенням вимог КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Як встановлено, експертиза була проведена на підставі постанови інспектора сектору дізнання ОДР ГВП ПВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_20 від 28.12.2020 року (а.с. 216-217,т.1), про що зазначено у висновку експерта № 7 від 02.02.2021 року (а.с.166-169,т.1).

Зазначений висновок судово-медичної експертизи містить чіткі відповіді на питання, поставлені в постанові дізнавача. Висновки проведеної експертизи узгоджуються з іншими наявними доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про обставини отримання 27.12.2020 року потерпілою тілесних ушкоджень.

Як встановлено, експертиза проведена з дотриманням приписів ст.ст. 69,101,102 КПК України, Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6та у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої Наказом МОЗ України 05.08.99 року № 197.

При цьому, у висновку експерта чітко зазначено, на підставі яких медичних документів експертом проводилась судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_7 .

Як слідує із даних протоколу огляду документів від 29.01.2021 року, дізнавачем ОСОБА_20 проведено огляд медичної документації: оригінал медичної карта стаціонарного хворого №2241/390/6 на ім`я ОСОБА_7 , оригінал листа комп`ютерної томографії голови та оригінали рентгенограм в кількості 4 штуки на ім`я ОСОБА_7 компакт-диск CD-R, 52 х, 80 min/ 700 MB, Ridata, із надписами на поверхні: «Хомів Н.Р., КТ, голови, 30.12.2020», які долучено до матеріалів кримінального провадження та визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Встановлено, що медична документація ОСОБА_7 надана лікувальним закладом на запит дізнавача, в порядку передбаченому ст. 93 КПК України. Експерту надано медичну картку стаціонарного хворого та рентгенограму ОСОБА_7 . Крім цього, в ході проведення судово-медичної експертизи, експерт особисто оглядав потерпілу.

Також потерпілою особисто надано медичну інформацію, записану на оптичному диску CD-R, 52 х, 80 min/700 MB, Ridata, яку визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.(а.с.176, 198, т.1).

Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , пояснивши, що експерт її двічі оглядав, при цьому вона мала власні копії медичних документів. Від потерпілої не надходило жодних заяв чи скарг про порушення її прав та свобод, як це передбачено ст. 87 КПК України.

Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду у постанові від 18 червня 2020 року по справі № 740/2536/17 (провадження № 51-634 км 19), зроблено висновок, що медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК України, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

З врахуванням наведеного, зазначений висновок експерта є належним і допустимим доказом відповідно до приписів КПК України.
Винуватість ОСОБА_5 в умисному спричиненні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень з короткочасним ушкодженням здоров`я доводиться також даними протоколу огляду місця події від 28.01.2021 року, яким встановлено, що оглядом є проїздна частина дороги в с. Сорока Чортківського району, яка вкрита відсівом з щебенем. Дана ділянка дороги без горбів, без ям та вибоїн. Надалі ОСОБА_5 було запропоновано показати в якому положенні знаходилась ОСОБА_7 , під час конфлікту, який відбувався на вулиці 27 грудня 2020 року, на що ОСОБА_5 погодився та показав положення в якому знаходилася ОСОБА_7 , а саме в положенні лежачи на правому боці, голова знаходилася на землі, обидві руки зігнуті в ліктьових суглобах тримаючи перед собою сина ОСОБА_8 . Права нога зігнута в колінному суглобі. Ліва нога пряма знаходилася поверх правої ноги. Голова знаходилася до середини проїзної частини дороги. Ноги знаходилися до краю узбіччя, тобто в сторону до огорожі домогосподарства ОСОБА_5 (а.с.178-179,180, т.1).

Крім наведених доказів, винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України підтверджується також витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань, постановою про внесення змін до ЄРДР від 25.02.2021 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2020 року, рапортами від 27.12.2020 року, фотознімками потерпілої (а.с.156,157,172,174-175, 208,209,210,211,212 т.1).

Як слідує із витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000106 від 28.12.2020 року, 27 грудня 2020 року в Гусятинське відділення поліції із заявою звернулась ОСОБА_7 про те, що цього ж дня в с. Сорока Гусятинського району, під час словесної суперечки, її чоловік ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження нанесли їй тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я.

Як вбачається із змісту рапорту, 27.12.2020 о 11 год. 49 хв. на лінію 102 Гусятинського ВП Підволочиського відділу ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_11 про те, що «в даний час ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження колишній дружині ОСОБА_7 ». Вказане повідомлення зареєстровано за №65188476. 27.12.2020 о 11 год. 52 хв. на лінію 102 Гусятинського ВП Підволочиського відділу ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що її тесть та чоловік нанесли їй тілесні ушкодження. Зазначене повідомлення зареєстровано за №65188563 та приєднано до повідомлення №65188476. (а.с.157,т.1).

Згідно даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 грудня 2020 року, працівником поліції прийнято усну заяву від ОСОБА_7 про те, що 27.12.2020 близько 12 год. 30 хв. в с. Сорока ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження нанесли їй тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_7 попереджалась про кримінальну відповідальність згідно ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. (а.с.156,т.1).

Сторона захисту посилається на недопустимість як доказу протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 грудня 2020 року, який складено 09 год. 40 хв. раніше часу скоєння кримінального правопорушення. Також сторона захисту звертає увагу на те, що в заяві потерпіла не порушує питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб.

Як встановлено в процесі розгляду справи, суперечності в часі оформлення протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 грудня 2020 року носять характер дрібних недоліків, що відповідно до ст.ст. 84-87 КПК України не може слугувати підставою для визнання протоколу недопустимим доказом. Неточність часу прийняття заяви потерпілої не впливає на фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого.
Також з цих підстав потерпіла ОСОБА_7 була допитана безпосередньо у судовому засіданні. При цьому ОСОБА_7 пояснила, що заяву в неї прийняли в лікарні в м. Копичинці після нанесення їй тілесних ушкоджень і вона усвідомлювала зміст поданої нею заяви про кримінальне правопорушення.
Суд наголошує, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки.

Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення (правова позиція Великої Палати Верховного Суду по справі № 288/1158/16-к від 03.07.2019 року).
Також суд визнає безпідставними твердження захисника про порушення правової процедури при здійсненні вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 , оскільки письмове повідомлення про підозру складено дізнавачем за погодженням з прокурором та вручено обвинуваченому (а.с.189-192,т.1) відповідно до вимог ч.1 ст. 298-4 КПК України Глави 25 Особливості досудового розслідування кримінальних проступків, яка є спеціальною статтею що регламентує особливості повідомлення про підозру.

Твердження сторони захисту про відсутність повноважень у дізнавача та прокурора на повідомлення про підозру ОСОБА_5 є безпідставними та спростовуються постановами про призначення та зміну групи прокурорів від 28.12.2020 року, від 29.01.2021 року, від 19.03.2021 року, відповідно до яких до групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000106 від 28.12.2020 включено прокурора Гусятинського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_21 , а також постановою про визначення органу досудового розслідування від 29.01.2021 року, згідно якої сектор дізнання відділення поліції №3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області визначено органом, який буде здійснювати подальше досудове розслідування кримінального провадження №0000106 від 28.12.2020 року, постановами про призначення групи дізнавачів від 28.12.2020 року, від 27.01.2021 року, згідно яких проведення дізнання у кримінальному провадженні доручено, зокрема дізнавачу ОСОБА_20 (а.с.213-215,т.1).

Як встановлено, на досудовому розслідуванні сторона захисту з скаргою відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 42, п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України щодо визнання незаконним повідомлення про підозру ОСОБА_5 до слідчого судді не зверталась.

Щодо тверджень сторони захисту щодо порушення стороною обвинувачення права на захист ОСОБА_5 , суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 298-1 КПК України, одночасно із врученням повідомлення про підозру особа інформується про результати медичного освідування та висновку спеціаліста за їх наявності. У разі незгоди з результатами медичного освідування або висновком спеціаліста особа протягом сорока восьми годин має право звернутися до дізнавача або прокурора з клопотанням про проведення експертизи. У такому разі дізнавач або прокурор має право звернутися до експерта для проведення експертизи із дотриманням правил, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено, у зазначеному кримінальному провадженні медичне освідування не проводилось та спеціалістом висновок не складався. Для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень постановою дізнавача було призначено судово-медичну експертизу, із результатами проведення якої ОСОБА_5 ознайомлено, що підтверджується протоколом надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 19.03.2021 року.

Як слідує із змісту протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 19.03.2021 ОСОБА_5 та його захисник своїми підписами засвідчили факт ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, зазначивши, що зауваження та заперечення відсутні, в тому числі, щодо обсягу ознайомлення із матеріалами провадження.

Посилання захисту щодо невручення підозрюваному ОСОБА_5 пам`ятки про його процесуальні права та обов`язки є необґрунтованими та спростовуються пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, які роз`яснено ОСОБА_5 19.03.2021 року, про що свідчать підписи ОСОБА_5 та його захисника.

Також, на думку суду, є голослівними твердження сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 110, ст. 291 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 стороною обвинувачення стверджується як встановлений факт, що він вчинив кримінальне правопорушення є безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. А згідно п.13 ч.1ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Статтею 291 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Як встановлено, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 відповідає цим вимогам КПК України.

Також є безпідставними посилання захисту щодо скерування обвинувального акту відносно ОСОБА_5 поза межами строків досудового розслідування, оскільки з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових (слідчо-розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім; (п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України).

Як встановлено, ОСОБА_5 в ході досудового розслідування вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, про що вказав в ході допиту в якості підозрюваного.

Тобто, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України становить двадцять діб з дня повідомлення про підозру (з 19.03.2021 року), строки досудового розслідування передбачені ст. 219 КПК України не закінчились та відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недопустимостимими доказів, які були предметом судового дослідження, оскільки не встановлено їх отримання внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також які здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 доведене «поза розумним сумнівом».
Твердження захисту про те, що тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок падіння потерпілої на проїзджу частину дороги, спростовуються, зокрема, висновком судово-медичної експертизи, яка виключила можливість утворення тілесних ушкоджень в комплексі при простому одноразовому «падінні з висоти власного зросту», про що свідчить розташування ушкоджень на різних анатомічних частинах та поверхнях тіла.

Під час розгляду судом встановлено, що між обвинуваченим та потерпілою існують тривалі неприязні відносини та 27 грудня 2020 року близько 11 години вони були учасниками спільного конфлікту, в якому ОСОБА_5 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Як встановлено при розгляді справи, ОСОБА_5 саме на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Так, з його показань слідує, що коли він побачив, дружина винесла на вулицю їх малолітнього сина був обурений її діями.

Зазначені обставини щодо мотиву та спрямованості умислу доводяться також показаннями потерпілої та свідків, які в суді підтвердили, що потерпіла, обвинувачений на момент конфлікту перебували в напружених стосунках, між ними існував спір щодо місця проживання малолітньої дитини.

Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 не наносив суд визнає суперечливими та не бере їх до уваги, оскільки вони не підтверджуються та спростовуються дослідженими в судовому засіданні показаннями потерпілої та інших свідків, висновку судово-медичної експертизи, яким суд надав оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як намагання уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення. Належних доказів, які б давали підстави для виправдання обвинуваченого суду не надано і в суді таких не здобуто.
При таких обставинах суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до вимог ст.ст.65, 66, 67 КК України, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків, обставини, за яких були спричинені тілесні ушкодження потерпілій, характер та тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, а також приписи ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Як встановлено, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення в присутності малолітньої дитини, при цьому з потерпілою ОСОБА_7 він перебував раніше у сімейних відносинах, що є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого.
Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілої щодо суворого покарання обвинуваченого.
Відсутність судимостей та позитивні відомості відносно особи обвинуваченого, суд відносить на користь призначення обвинуваченому ОСОБА_5 менш обтяжливого виду покарання у виді арешту і не в максимальному розмірі, встановленої санкцією ч.2 ст. 125 КК України, але у реальному його вимірі, що буде домірним скоєному і відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання та особі обвинуваченого. На думку суду, інші менш суворі види покарання не забезпечать таких цілей.
Потерпілою ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що через заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , остання знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Копичинецька КРЛ» протягом 17 днів. На придбання ліків ОСОБА_7 було витрачено кошти в сумі 3 670,23 грн., що підтверджується квитанціями та касовими (фіскальними) чеками.

Окрім того, ОСОБА_7 тривалий час терпіла фізичну біль, несла душевні переживання у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у приниженні її честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, побої позивачці буди завдані у присутності її малолітнього сина, якого вона тримала на руках і для дитини стало психологічною травмою, що у свою чергу вплинуло і на саму ОСОБА_7 .. Крім того ОСОБА_5 забрав у неї дитину, тому заподіяна їй моральна шкода, яку оцінює на суму 20 000 грн..

При розгляді цивільного позову потерпілої, суд приходить до наступного.

Згідно положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України, при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як слідує із змісту цивільного позову, ОСОБА_7 посилається на те, що в результаті застосовування до неї фізичної сили ОСОБА_5 , вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, закритого перелому кісток спинки носа зі зміщенням, синців на обличчі, волосистої частини голови, синців на лівій підпахвинній ділянці та на лівому плечі.

З 27.12.2020 року по 13.01.2021 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Копичинецької КРЛ по направленню ЕМД.

Згідно приписів ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Потерпіла ОСОБА_7 на підтвердження позовних вимог про відшкодування понесених матеріальних витрат, представила суду товарні чеки про купівлю лікарських засобів (а.с.31-33,т.1), що підтверджують витрати на лікування.

Як встановлено під час судового розгляду, внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпіла ОСОБА_7 отримала легкі тілесні ушкодження, їй була завдана матеріальна шкода, яка виявилася в витратах на лікування.

Отже, суд вважає доведеною матеріальну шкоду спричинену ушкодженням здоров`ю ОСОБА_7 на загальну суму 3 670, 23 грн, що підтверджується чеками та призначеннями лікарів, які зазначені у відповідних виписках з медичних карт про призначення ліків, і назви яких містяться у копіях чеків. (а.с.31-33).

У зв`язку з чим, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню та на користь потерпілої підлягає стягненню кошти на відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 3670,23 грн..

Щодо вимог позову про відшкодування на користь ОСОБА_7 моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Суд вважає переконливими твердження потерпілої про те, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого їй завдана моральна шкода. Моральна шкода, яка заподіяна потерпілій, полягає у фізичному болю та в душевних стражданнях, які вона була змушена терпіти через нанесення травм, зміну усталеного ритму свого життя, через страх за своє здоров`я, тривале погане самопочуття, тощо. Також потерпіла несла душевні переживання у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченого, яка полягала також у приниженні її честі, гідності. Зокрема, побої позивачці буди завдані у присутності її малолітнього сина, якого вона тримала на руках і для дитини стало психологічною травмою, що у свою чергу вплинуло і на саму ОСОБА_7 .

Суд вважає ці страждання вимагають належного відшкодування. Протиправні дії обвинуваченого безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивачки вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що підлягає відшкодуванню на користь потерпілої ОСОБА_7 моральна шкода в розмірі 15 000 грн.

На переконання суду, такий розмір моральної шкоди буде в повній мірі відповідати принципам розумності, виваженості і справедливості. В задоволенні решти вимог, відмовити.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався. Отже, ураховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, тому підстав передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до приписів ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 128- 129, 367- 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді арешту на строк два місяці.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_5 з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн., кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3 670 (три тисячі шістсот сімдесят) грн. 23 коп. В задоволенні решти вимог відмовити.

Речові докази:
- медичну карту стаціонарного хворого №2241/390/6 на ім`я ОСОБА_7 , оригінал листа комп`ютерної томографії голови, оригінали рентгенограм в кількості 4 штуки на ім`я ОСОБА_7 повернути КНП «Копичинецька КРЛ.»
- компакт-диск CD-R, 52 х, 80 min/ 700 MB, Ridata, із надписами на поверхні: «Хомів Н.Р., КТ, голови, 30.12.2020» зберігати у матеріалах судового провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з часу отримання ним його копії.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_22