справа № 381/2300/21
провадження № 1-кп/362/667/21
ВИРОК
Іменем України
05.10.2021

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові кримінальне провадження № 0001010 від18 червня 2021 року щодо

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Плесецьке Васильківського району Київської області, українка, громадянка України, освіта середня спеціальна, незаміжня, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима (далі ОСОБА_3 )

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 222 Кримінального кодексу України.

У судове засідання прибули:
прокурор ОСОБА_4 ;

обвинувачена ОСОБА_3 .

Суд установив:
У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 04 червня 2020 року у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне отримання державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям за рахунок коштів Державного Бюджету України на державні програми і заходи стосовно дітей, жінок, сім`ї у вигляді субвенцій місцевого бюджету, шляхом подання до органів праці та соціального захисту населення Васильківської РДА Київської області завідомо неправдивої інформації щодо складу сім`ї.

Так, відповідно до частини 1 статті 18-1 Закону України № 2811-XII від 21 листопада 1992 року «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» в редакції від 01 квітня 2020 року (далі Закон ) право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Частиною 4 статті 18-1 Закону передбачено, що жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

У той же час досудовим розслідуванням встановлено, що в період із 2017 року ОСОБА_3 вела спільне домогосподарство та проживала разом із ОСОБА_5 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі; вони разом виховували спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в розумінні частини 2 статті З Сімейного кодексу України були подружжям та складали сім`ю.

Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 встановлено рішенням Васильківського міськрайонного суду від 05 лютого 2021 року (справа № 362/80/21).

З метою доведення злочинного умислу, переслідуючи мету незаконного отримання державної соціальної допомоги за рахунок коштів Державного бюджету України, 04 червня 2020 року ОСОБА_3 , не маючи для цього законних підстав, особисто подала до органу праці та соціального захисту населення Васильківської РДА Київської області заяву встановленого зразка про призначення усіх видів соціальної допомоги , компенсацію та пільг зокрема допомоги на дітей одиноким матерям (вхідний № 3128/01/41 від 09 червня 2020 року).

Також 04 червня 2020 року ОСОБА_3 до органу паці та соціального захисту населення Васильківської РДА подала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, із зазначенням в пункті 3 розділу 1 цієї декларації членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні: заявник ОСОБА_3 , донька ОСОБА_7 , син ОСОБА_6 , при цьому без значення особи, з якою вона вела спільне господарство, проживала разом, перебувала в незареєстрованому шлюбі, разом виховували спільного сина.

На підставі поданих ОСОБА_3 документів, які містять неправдиву інформацію, Управління соціального захисту населення Васильківської РДА прийняло рішення про призначення допомоги на дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як одинокій матері та в період червня листопада 2020 року, фактично виплачено суму в розмірі 11074,00 гривень.

Тим самим, вказаними діями ОСОБА_3 надала завідомо неправдиву інформацію органам місцевого самоврядування, з метою одержання субвенцій у разі відсутності ознак кримінального правопорушення проти власності.

Ці дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 222 Кримінального кодексу України як надання завідомо неправдивої інформації органам місцевого самоврядування з метою одержання субвенції, за відсутності ознак кримінального правопорушення проти власності.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась і пояснила, що вона не знала, що вчиняє кримінальне правопорушення. Також зазначила, що стосунки з біологічний батьком дитини мали мінливий характер, через суд встановлювала факт батьківства та проживання однією сім`єю з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 . Документи щодо оформлення допомоги на дітей подані до того, як встановила факти проживання однією сім`єю в судовому порядку.

Від Управління соціального захисту населення Фастівської РДА надійшов лист в якому просять розглянути справу у відсутності представника управління, зазначено, що до обвинуваченої ОСОБА_3 претензій не має, оскільки останньою відшкодовано матеріальну шкоду в повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачена й інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним поза розумним сумнівом пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, однак кваліфікує її діяння за частиною 1 статті 222 КК України як надання завідомо неправдивої інформації органу державної влади з метою отримання державної допомоги.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, беручи до уваги приписи статті 65 КК України, виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 222 КК України, є нетяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, суд установив, що характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, а також відшкодування завданої шкоди в повному обсязі.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
Враховуючи наявність кількох пом`якшуючих обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд уважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 1 статті 222 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 222 Кримінального кодексу України.
2. Призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

3. Речові докази копії документів судової справи Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/80/21 за заявою ОСОБА_3 та копії матеріалів особової справи ОСОБА_3 залишити в матеріалах кримінального провадження № 0001010.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя