УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за №0003732 від 09.10.2013 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, українця, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду міста Одеси перебуває клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до клопотання, досудовим розслідування встановлено, що 28.05.2013 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, на площі «Свободи» по вул. Комсомольській у м. Рені Одеської області, між перебуваючим у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 з одного боку і перебуваючими в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 , ОСОБА_5 з іншого боку виникла сварка, яка переросла в бійку. В ході бійки ОСОБА_5 і ОСОБА_7 завдали ОСОБА_6 безліч (більше двох) ударів руками в область обличчя та голови, чим заподіяли йому тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми: поверхневої забитої ранки праворуч; дрібних саден чола праворуч і тім`яної області справа; саден спинки носа і дрібних правого крила носа; осередкового крововиливу у м`які тканини чола праворуч у проекції ранки; дифузного субарахноїдального крововиливу великих півкуль і часткою мозочка.

Смерть ОСОБА_6 настала ввечері 28 травня 2013 року і послідувала від мозкової коми і крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку і мозочка, причиною яких стала закрита внутрішньочерепна травма, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Слідчий звертається з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховування від органу досудового розслідування, обумовлений тим, що підозрюваний ОСОБА_5 розуміючи можливість притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від семи до десяти років).

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 після обрання 10.06.2013 року відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 12.06.2013 залишив територію України, в зв`язку з чим 15.06.2013 року його оголошено в державний розшук.

Так, відповідно до інформації Державної прикордонної служби України, підозрюваний ОСОБА_5 12.06.2013 пройшов прикордонний контроль у міжнародному пункті пропуску для повітряного сполучення «Одеса» та надалі вибув за межі території України авіарейсом TSO-248 «Одеса-Внуково» на територію Російської Федерації. Після чого, згідно інформації сектору Українського бюро Інтерполу ГУНП в Одеській області 16.07.2013 ОСОБА_5 вибув за межі Російської Федерації до м. Дубай в Об`єднані Арабські Емірати авіарейсом ЕК-134. Після того ОСОБА_5 на територію України не повертався. В зв`язку з викладеним, 15.06.2013 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Зазначені обставини свідчать про переховування ОСОБА_5 за межами України.

Крім того, існують достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, направлені на незаконний вплив на свідків, потерпілих у вказаному кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинений злочин (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення та отримані докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав вважати про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, з урахуванням того, що оголошено міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_5 , а також те, що останній виїхав та перебуває за межами території України, слідчий звертається з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , за відсутності останнього.

В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в ньому доводи та наявність ризиків і обґрунтованої підозри.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думку прокурора, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2013 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України, розгляд клопотання у відсутності підозрюваного можливе лише у випадку, коли буде доведено, що підозрюваний оголошений в міжнародний розшук.
Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статті 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буде запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП-Інтерпол у порядку передбаченому чинним законодавством.
На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвало рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст.83.2 Правил Організації.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою.
Як встановлено в судовому засіданні, 31.05.2013 року ухвалою слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
10.06.2021 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області ухвалу слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області від 31.05.2013 року скасовано та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
12.06.2013 року відповідно до інформації Державної прикордонної служби України, підозрюваний ОСОБА_5 пройшов прикордонний контроль у міжнародному пункті пропуску для повітряного сполучення «Одеса» та надалі вибув за межі території України авіарейсом TSO-248 «Одеса-Внуково» на територію Російської Федерації. Після чого, згідно інформації сектору Українського бюро Інтерполу ГУНП в Одеській області 16.07.2013 ОСОБА_5 вибув за межі Російської Федерації до м. Дубай в Об`єднані Арабські Емірати авіарейсом ЕК-134. Після чого ОСОБА_5 на територію України не повертався.
15.06.2013 року постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в державний розшук.
27.09.2021 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у міжнародний розшук.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та на теперішній час його місце знаходження невідоме, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 вважаю, що ці обставини свідчать про можливість з боку останнього переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
В зв`язку з викладеним, вважаю ризики, передбачені ст.177 КПК України, доведеними.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, вважаю що прокурором надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.
Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не має.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за №0003732 від 09.10.2013 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
За відсутності підозрюваного застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий Ізолятор», в порядку ч.6 ст.193 КПК України.
Після затримання ОСОБА_5 і не пізніше, як через 48 годин з часу його доставки до місяця кримінального провадження доставити ОСОБА_5 до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1