ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1722/21 Справа № 932/8296/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000898 від 08.10.2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №7 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000898 від 08.10.2021 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про арешт майна.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що слідчим не було надано постанови про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначив, що в ході судового розгляду не встановлено, та слідчим у клопотанні не доведено необхідності вжиття такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт зазначеного майна, оскільки не надано доказів про визнання такого майна речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність достатніх правових підстав для арешту майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно у повному обсязі.

Зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що 08.10.2021 року за адресою: м. Дніпро, вул. М. Грушевського, 58/1, в ході проведення огляду місця події, в присутності понятих було виявлено предмет схожий на пістолет, який було помішено до слецпакету №ЕХ Р0350862; предмети зовні схожі на патрони у кількості 5 штук, які було поміщено до спецпакету № SUD 2047761; предмет схожий на гільзу, який поміщено до паперового конверта, опечатаного з підписами понятих; предмет схожий на гільзу, який поміщено до паперовою конверта, опечатаного з підписами понятих; пачка із-під цигарок «Parlament», яка поміщена до паперового конверта, опечатаного з підписами понятих; ніж складений зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверта, опечатаного з підписами понятих; кепка зі слідами речовини бурого кольору, яка поміщено до паперового конверта, опечатаного з підписами понятих; слід папілярних візерунків з пістолету, який поміщено до паперового конверта, опечатаного з підписами понятих; змиви з предмету носія, які помішено до паперового конверта, опечатаного з підписами понятих; зразок дистильованої води зі змивами речовини бурого кольору, які поміщено до паперових конвертів, опечатаних з підписами понятих.
Вказує, що вилучені речі, згідно ст. 98 КІІК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000898, та містять ознаки, визначені у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КІІК України, як предмети, пристосовані та використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення і які зберегли на собі його сліди, і є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, висновки слідчого судді про те, що «слідчий не довів достатніх та належних підстав для накладення арешту на майно, оскільки не надано доказів того, що вказане майно є речовим доказом» є надуманими та необґрунтованими.
Крім того, зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням ст. 172 КПК України, оскільки клопотання слідчого було розглянуто без участі прокурора та з порушенням строку розгляду клопотання.

В суді апеляційної інстанції, прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та з підстав викладених в ній просила її задовольнити.

Адвокат ОСОБА_7 , власник майна ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу слідчого судді законною та просили залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши надані матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.
Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На думку колегії суддів, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.
З наданих матеріалів провадження, вбачається, що в провадженні слідчого відділення ВП №7 Дніпровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000898, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.10.2021 приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись на вулиці біля входу в заклад громадського харчування «Шашлик» за адресою: м. Дніпро, вул. М. Грушевського 58/1, побачив раніше не знайомих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в присутності яких, дістав з правої кишені одягнутих на нього штанів предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень та направив в бік ОСОБА_10 , після чого здійснив два постріли до гори з предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, таким чином нехтуючи правилами моралі, перебуваючи в громадському місці, вчинив хуліганські дії, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності.
08.10.2021 року за адресою: м. Дніпро, вул. М. Грушевського, 58/1, в ході проведення огляду місця події, в присутності двох понятих було виявлено та вилучено: гільзу; пачка із-під цигарок «Parlament»; ніж складний зі слідами речовини бурого кольору; кепку зі слідами речовини бурого кольору; 5 патронів; предмет схожий на пістолет; слід папілярних візерунків з пістолету; змиви з предмету носія; зразок дистильованої води зі змивами речовини бурого кольору.
09.10.2021 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Прокурор вважав, що вилучене в ході проведення огляду місця події, майно є доказом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже визначальним критерієм для віднесення тих чи інших предметів до речових доказів у конкретному кримінальному провадженні виступають ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується.
Саме тому закон у статті 173 КПК зобов`язує слідчого суддю при здійсненні функції судового контролю за досудовим розслідування при вирішенні питання про арешт майна врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя зазначив, що слідчим не надано постанови про визнання вилученого майна речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
Кримінальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
В ході судового розгляду не встановлено, та слідчим у клопотанні не доведено необхідності вжиття такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт зазначеного майна, оскільки не надано доказів про визнання такого майна речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність достатніх правових підстав для арешту майна.
Колегія суддів, погоджується з висновком слідчого судді про те, що клопотання не підлягає задоволенню.
Всі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду оскільки, на думку колегії суддів, фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000898 від 08.10.2021 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4