КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/439/2021 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0006738 від 25.05.2017 по обвинуваченню за ч.2 ст.289 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.04.2014 Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст.190, ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 24.10.2014 УДО на 2 роки 3 місяці 8 днів,

за апеляційними скаргами представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
В силу ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2010 і остаточно за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 25.12.2015 у першій половині дня на вул. Братиславській, 52 в м. Києві, з метою повторного незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем «Deawoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , під приводом оренди у останнього вказаного транспортного засобу, взяв зазначений автомобіль у ОСОБА_10 , обіцяючи при цьому, виплачувати йому грошові кошти та підтримувати технічний стан автомобіля, після чого, не маючи права та будь-якої згоди від власника автомобіля ОСОБА_10 , розпорядився ним на власний розсуд, а саме 30.01.2016 на вул. 20 років ВЛКСМ у м. Гребінка Полтавської області продав автомобіль «Deawoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , іншій особі за 20000 грн., тим самим, повторно незаконно заволодів транспортним засобом, та спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 91556 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі представник потерпілого, адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи внаслідок порушення судом 1-ї інстанції вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України, просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 497250 грн. матеріальної шкоди (упущеної вигоди), а в іншій частині вирок суду 1-ї інстанції залишити без зміни.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність своєї вини та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити, пом`якшивши йому покарання за ч.2 ст.289 КК України до 1 року позбавлення волі.

Просить врахувати наявність пом`якшуючих обставин, зокрема визнання ним своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданих збитків, а також наявність у нього на утриманні 2-х малолітніх дітей, і те, що він є ВІЛ-інфікованим (ІІІ клінічна стадія), за місцем проживання характеризується позитивно. має міцні соціальні зв`язки, на спеціальних обліках не перебуває.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 і заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, однак підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів його не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України, як повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, є правильною, що також не оспорюється.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив інкримінований злочин будучи умовно-достроково звільненим, характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, є ВІЛ-інфікованим 3 клінічної стадії, щиро покаявсяя у вчиненому та частково добровільно відшкодував завдані збитки, що суд визнав пом`якшуючими обставинами, а також зважаючи на відсутність обтяжуючих покарання обставин, і правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна, тобто у межах санкції ч.2 ст.289 КК України, і підстав для пом`якшення призначеного покарання, враховуючи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, колегія суддів не вбачає.

Приписами ч.1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи наведені вимоги закону, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявниця ОСОБА_11 не є учасником кримінального провадження, у зв`язку з чим відмовив у розгляді її цивільного позову, і даних на спростування вказаного висновку в апеляційній скарзі не наведено.

У той же час, як правильно вказав суд 1-ї інстанції, потерпілий ОСОБА_10 подав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди після початку судового розгляду, а тому також залишив вказаний позов без розгляду, що не позбавляє права особи, якій завдано шкоди, звернутись з відповідним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Отже, при перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року без зміни, а апеляційних скарг представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4