Провадження № 1-кс/712/6167/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю дізнавача ОСОБА_3 розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_4 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , звернувсь до суду з скаргою на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що 30 грудня 2020 року дізнавач Черкаського РУП виніс постанову про закриття кримінального провадження, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0001988 від 14 червня 2013 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального проступку.

ОСОБА_5 вважає, що вказана постанова є незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, невідповідності висновків дізнавача, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, так як, при винесенні оскаржуваної постанови, дізнавачем не вказано конкретних дій спрямованих на встановлення істини у справі.

Крім того, вважає, що дізнавачем не вжито всіх дієвих заходів для встановлення повноти та істини у вказаному кримінальному провадженні, тому звернувсь до суду за захистом своїх порушених прав.

До судового засідання ОСОБА_5 не з`явився, повідомлявся належним чином.

Прокурор до судового засідання не з`явилась, направила до суду лист про розгляд скарги в її відсутність.

Дізнавач ОСОБА_6 , в судовому засідання заперечував проти задоволення скарги та пояснив, що постанова прийнята відповідно до норм КПК України та надав матеріали кримінального провадження для огляду.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення дізнавача, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами кримінально-процесуального законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні дізнавача-інспектора сектору дізнання Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 , перебувало кримінальне провадження відомості до якого внесені до ЄРДР за № 0001988 від 14 червня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 303 ч.1 п.3 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Стаття 307 КПК України визначає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Варто звернути увагу, що відповідно до п.2 ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого складається у тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК.

За змістом положень ст.ст. 283, 284 КПК України закінчення досудового розслідування це завершальний етап стадії досудового розслідування, у межах якого підбиваються підсумки роботи слідчого і прокурора щодо вирішення завдань кримінального провадження, аналізуються всі зібрані докази та приймається підсумкове рішення у справі на стадії досудового розслідування.
В даному випадку 30 грудня 2020 року Дізнавачем-інспектором СД Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001988 від 14 червня 2013 року, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального проступку.
Витяг з ЄРДР про прийняте рішення по справі особою, яка подала скаргу отримано 15 листопада 2021 року, та скаргу скеровано до суду 22 листопада 2021 року в межах строку звернення до суду.
Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ щодо здійснення ефективного досудового розслідування кримінальних поводжень, у п. 259 рішення у справі «Карабет та інші проти України», зазначив, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки, як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, у постанові про закриття кримінального провадження дізнавач зобов`язаний обґрунтувати свої доводи доказами, які отримані безпосередньо під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
З частини 1 ст. 40-1 КПК України слідує, що дізнавач приз здійсненні дізнання наділяється повноваженням слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.
За змістом п.2 ч.5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови дізнавача повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності, а формальне закриття кримінального провадження органом досудового розслідування лише з підстав закінчення строків, встановлених ст. 219 КПК України, за відсутності повного, неупередженого, ефективного досудового розслідування є неприпустимим.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та зміст постанови дізнавача від 28 серпня 2021 року слідчий суддя вважає її такою, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки містить лише посилання на норми КПК України та КК України. Натомість в постанові відсутні відомості про проведення слідчих дії, на встановлення обставин по справі.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що рішення дізнавача про закриття провадження є передчасним, а досудове розслідування не є повним та всебічним, оскільки не в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи, що мають значення для кримінального провадження, у зв`язку з чим доводи скарги щодо неповноти досудового розслідування та необґрунтованості постанови дізнавача, підтверджуються матеріалами та підлягають задоволенню.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних з вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Бєлоусов проти України» зазначає: «Мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю». («Алексахін проти України» п.55).
На підставі вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова дізнавача від 30 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження № №0001988 від 14 червня 2013 року винесена передчасно і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303-309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Постанову Дізнавача-інспектора сектору дізнання Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 від 30 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001988 від 14.06.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_9

Повний текст ухвали проголошено 21 грудня 2021 року о 16.30 год.