ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2301/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №646/2747/21
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонія №12» начальника арештного дому, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого:

- 13.03.2012 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

початок строку 22.10.2011 року, кінець строку 23.04.2022 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що дані, які містяться в особовій справі на засудженого ОСОБА_7 , який за час відбування покарання має тринадцять заохочень та шість стягнень, які у встановленому законом порядку погашені, за весь час відбування покарання залучався до праці, але наявними у справі документами підтверджується відпрацьований період лише з 01 січня 2018 року по лютий 2021 року, аналіз даних про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання, якому при цьому рішенням комісії виправної колонії тричі відмовлялось у застосуванні заохочувальних норм на підставі ст.ст.100,101 КВК України, 81, 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення та не довела свого виправлення, звісно відображає процес того, що засуджений за період відбування покарання став на шлях виправлення, при цьому зміст вищезазначених матеріалів не свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 21 листопада 2012 року.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що ОСОБА_7 відбув частини призначеного йому покарання, має 13 заохочень, та 6 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, позитивно характеризується, працевлаштований, добровільно сплатив судові витрати. На думку захисника суд безпідставно взяв до уваги попередні висновки комісій установи виконання покарань, оскільки вони датовані 2016, 2018 та 2019 роками. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає висновки суду про те, що він не довів своє виправлення та не став на шлях виправлення є необґрунтованими, оскільки він має 13 заохочень та 6 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, сплатив всі судові витрати, щиро розкаявся, підтримує соціальні зв`язки з матір`ю, батьком, сестрою та донькою. Просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, засудженого та захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду подання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як вбачається з ухвали суду, суд першої інстанції взяв до уваги дані які містяться у характеристиці засудженого ОСОБА_7 , відповідно до якої засуджений з 26 жовтня 2011 року по 19 квітня 2012 року перебував у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав, до праці не залучався.
З 19 квітня 2012 року по 01 жовтня 2012 року перебував у Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією установи не заохочувався.
З 01 жовтня 2012 року по 15 жовтня 2012 року перебував у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав, до праці не залучався.
З 15 жовтня 2012 року по 03 лютого 2015 року перебував у Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання порушував 2 рази, адміністрацією установи для стимулювання слухняної поведінки заохочувався 2 рази.
З 03 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року перебував в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100), де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався.
З 24 лютого 2015 року відбуває покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», за час перебування вимоги режиму тримання та розпорядок дня порушував 4 рази, стягнення погашені у встановленому законом порядку, адміністрацією установи заохочувався 11 разів, характеризується позитивно. Працевлаштований на електромеханічній дільниці фрезерувальником з погодинною оплатою праці, до виконання поставлених завдань ставиться позитивно, дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні роботи. До робіт по благоустрою установи ставиться позитивно. Відповідно до ст.123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», до реалізації програм ставиться із зацікавленістю. Відповідно до ст.126 КВК України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у вільний від роботи час займається самоосвітою, читає художню літературу. Відповідно до ст.110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, а саме: з матір`ю, батьком, сестрою та донькою шляхом листування, телефонних дзвінків, отримує посилки та передачі. За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13 березня 2012 року добровільно сплатив судові витрати на суму 8438 грн. 40 коп.

Отже судом першої інстанції прийнято до уваги всі обставини, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах засуджений та захисник.

Крім характеристики засудженого, судом першої інстанції також прийнято до уваги довідку про стягнення та заохочення, відповідно до якої засуджений ОСОБА_7 має шість порушень режиму тримання, за що до нього були застосовані заходи дисциплінарного характеру у виді попередження, догани та поміщення в ДІЗО на 4 доби, які погашені у встановленому законом порядку.

Судом також проаналізовано довідку щодо працевлаштування та довідку про заробітну плату, відповідно до яких ОСОБА_7 працевлаштований на електромеханічній дільниці підприємства установи за фахом фрезерувальника з погодинною формою оплати праці та отримував заробітну плату у період з січня 2018 року по лютий 2021 року працював, за що отримував заробітну плату.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду, що зміст вищенаведених матеріалів не є цілком переконливим, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду, оскільки засуджений ОСОБА_7 почав працювати лише з січня 2018 року, хоча відбував покарання вже більше 6 років, протягом всього строку відбування покарання неодноразово порушував вимоги режиму тримання та розпорядок дня, за що направлявся у ДІЗО.
До того ж, останнє стягнення на засудженого було накладено 26 серпня 2020 року, що свідчить про те, що засуджений саме з того часу почав ставати на шлях виправлення, а тому такий маленький термін з моменту останнього стягнення не може свідчити про те, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ізюмським міськрайонним судом Харківської області від 21 листопада 2012 року.

Крім того,як слідує із матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 , хоча вважається особою, яка відповідно до ст.89 КК України не має судимості, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності, відбув покарання у виді позбавлення волі та вже звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, що свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки засудженого, підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та неможливість його виправлення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи «Диканівська виправна колонія №12» начальника арештного дому, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: