Справа № 761/4157/22
Провадження № 1-кс/761/2655/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Українська марка» про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 420 211 000 000 000 10 від 12.01.2021,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулась представник ТОВ «Українська марка» - адвокат ОСОБА_3 з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2021 в рамках кримінального провадження №420 211 000 000 000 10 від 12.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, накладено арешт на земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Табірна, 28, загальною площею 0,6005 га (кадастровий номер :88:008:0016) із забороною ТОВ «Українська марка» чи будь-яким іншим особам вчиняти дії до укладення будь-яких правочинів щодо вказаної земельної ділянки, а також вчиняти будь-які дії щодо її забудови.

В обґрунтування доводів заявник зазначає, що ТОВ «Українська марка» є добросовісним набувачем спірного майна відповідно до договору оренди земельної ділянки від 12.06.2020 №414, сплачувало земельний податок, а у слідчих відсутні докази, що в наслідок передачі в оренду вказаної земельної ділянки будь-якій особі завдано збитків, а спірне майно є предметом кримінального правопорушення.

Посилаючись на зазначене, заявник просив скасувати накладений арешт, оскільки у такий захід забезпечення кримінального провадження застосовано необґрунтовано.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала вимоги, викладені у клопотанні, просила скасувати арешт спірного майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином та завчасно, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши доводи заявника, вивчивши матеріали клопотання та матеріали, які слугували підставою для накладення арешту, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2021 у рамках кримінального провадження №420 211 000 000 000 10 від 12.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, накладено арешт на земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Табірна, 28, загальною площею 0,6005 га (кадастровий номер :88:008:0016) із забороною ТОВ «Українська марка» чи будь-яким іншим особам вчиняти дії до укладення будь-яких правочинів щодо вказаної земельної ділянки, а також вчиняти будь-які дії щодо її забудови.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

Як визначено в ухвалі слідчого судді арешт накладено з метою збереження речових доказів та недопущення його подальшого відчуження, оскільки спірне майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

При цьому, чинним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як вбачається з матеріалів, які слугували підставою для накладення арешту, постановою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 28.09.2021 спірна земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №420 211 000 000 000 10, оскільки така є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України.

Поряд з тим, вказана постанова носить сугубо формальний характер, оскільки земельна ділянка, не може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. Зокрема, предметом вказаного злочину, є офіційний документ, що складається і видається службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств, установ.

Положеннями ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка передана у користування ТОВ «Українська марка» на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.06.2020 №414, тобто товариство є добросовісним набувачем такого майна.

Разом з тим, органом досудового розслідування не надано в розпорядження слідчого судді будь-яких доказів того, що таке майно є предметом кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя звертає увагу на тому, що органом досудового розслідування за тривалий час існування провадження та накладення обтяження не надано суду доказів, які б спростували доводи заявника та слугували підставою для висновку актуальності арешту.

Отже, доводи заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на законі та у сукупності свідчать, що спірне майно, не є доказом та предметом кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, підсумовуючи, слідчий суддя вважає, що застосоване обтяження відносно спірного майна з метою збереження речових доказів є необґрунтованим, оскільки таке майно не містить ознак речового доказу, передбачених ч.1 ст.98 КПК України та доходить висновку, що подальше застосування такого виду забезпечення кримінального провадження знаходяться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2021.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Українська марка» задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2021 в рамках кримінального провадження № 420 211 000 000 000 10 від 12.01.2021 на земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Табірна, 28, загальною площею 0,6005 га (кадастровий номер :88:008:0016) із забороною ТОВ «Українська марка» чи будь-яким іншим особам вчиняти дії до укладення будь-яких правочинів щодо вказаної земельної ділянки, а також вчиняти будь-які дії щодо її забудови.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 14.02.2022 о 10 год. 50 хв.

Слідчий суддя