Номер провадження: 11-сс/813/1361/21
Номер справи місцевого суду: 520/9403/19 1-кс/947/4277/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

08.09.2021 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу представника ТОВ «Енергія і Газ Україна» - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2021 року в кримінальному провадженні №0000076, -

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді від 06.05.2021 року частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 31.03.2021 року про передачу речових доказів у кримінальному проваджені №0000076 в управління НАУ з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та передано НАУ з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () у відповідності до вимог Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» та Положення про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для подальшого управління речові докази, які належать ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» () і ТОВ «Енергія і газ Україна» () - нерухоме майно, рухоме майно та земельні ділянки ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» () та ТОВ «Енергія і газ Україна» (), які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 та вул. Шкодова гора, 1/1, а саме все майно, зазначене в інвентаризаційному опису необоротних активів від 30.03.2018 року, що передані до ДП «Одеський нафтопереробний завод», окрім житлових квартир, зазначених в описі у розділі «Квартири» з пункту 35 по пункт 51 включно.
Зобов`язано службових осіб ДП «Одеський нафтопереробний завод» Фонду державного майна України передати арештоване майно, яке належить ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» () і ТОВ «Енергія і газ Україна» (), які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1 та 1/1, а службових осіб НАУ з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () прийняти вищевказане майно, в управління у відповідності до чинного законодавства України.
В іншій частині клопотання слідчому відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_3 подала в інтересах ТОВ «Енергія і Газ Україна» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про передачу речових доказів, а саме майна ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» та ТОВ «Енергія і газ Україна» в управління НАУ у кримінальному проваджені №0000076.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та її доводи, суддя-доповідач дійшов висновку про таке.
Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Згідно ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
При цьому, частиною третьою статті 309 КПК, положення якої Рішенням Конституційного Суду №5-р/2020 від 17.03.2020 року визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), прямо передбачено, що скарги та інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.
Суддя-доповідач звертає увагу апелянта на те, що права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.
Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 309 КПК, ухвала слідчого судді про часткове задоволення клопотання слідчого, щодо передачі речових доказів в управління, не може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У рішенні від 27.01.2010 року у справі №3-рп/2010 Конституційний суд України дійшов висновку (абзац другий підпункту 3.2), що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.
У рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп.3.3 п.3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п.14 ч.1 ст.92, п 8 ч.1 ст.129 Конституції України).
Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Суддя-доповідач звертає увагу апелянта, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.1 ст.129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.1 ст.129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст.55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК.
Крім того, виконуючи вимоги ч. 5 ст.9 КПК, суддя-доповідач, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді також враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.
Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».
У рішенні у справі «Мельник проти України» (2006р.), ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року, серія A №18, п.36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

У рішенні у справі «Воловік проти України» (2007р.) ЄСПЛзазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження.

У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) ЄСПЛ нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.
Таким чином, за аналізом правових позицій Конституційного Суду України та ЄСПЛ, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємооб`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.
Що стосується оскарженої ухвали слідчого судді, то питання про передачу речових доказів в управління НАУ з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів у кримінальному проваджені №0000076 слідчим суддею вирішено в порядку ст.100 КПК, за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

Вказана ухвала слідчого судді, з урахуванням положень ст.309 КПК, в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст.309 КПК, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Енергія і Газ Україна» - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2021 року, слід відмовити, оскільки вказана ухвала, відповідно до положень ст.309 КПК, оскарженню не підлягає.

За наведених обставин апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.

Такий висновок судді-доповідача узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі №758/16546/18 (провадження №51-620кмо19).

Керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 399 КПК України, суддя-доповідач, -

постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «Енергія і Газ Україна» - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2021 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про передачу речових доказів в управління НАУ з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочиніву кримінальному проваджені №0000076.
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою та долученими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2