ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/164/22 Справа № 196/1054/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина
України, який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 23 лютого 2022 року, покладено на останнього обов`язки прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора або суду за першою вимогою із визначеною періодичністю, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований ( АДРЕСА_1 ), проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, а тому, з огляду на тяжкість та невідворотність покарання за вчинене, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Визначаючи вид запобіжного заходу, слідчий суддя врахував, дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивну характеристику його особи, і те, що останній страждає хронічними захворюваннями, у зв`язку з чим прийшов до висновку про недостатність підстав для тримання підозрюваного під вартою та про необхідність застосування до нього альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке в силу ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких.
Акцентує увагу на тому, що ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду є суттєвим, оскільки останній після виявлення інкримінованого йому кримінального правопорушення за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_1 на протязі тривалого часу не проживав, що підтверджується показанням свідків, рапортами оперуповноважених відділення поліції, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а також підозрюваний перестав користуватися номерами мобільних терміналів, що були відомі органу досудового розслідування.
Вказані факти, на думку прокурора, свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує за дане кримінальне правопорушення, перебуваючи на волі, знову зможе переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення відповідальності. Апелянт вказує, що цей ризик є суттєвим, вагомим і не може буту усунутий шляхом застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж тримання його під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який вирішення апеляційної скарги залишив на розсуд суду та зазначив, що на даний час кримінальне провадження закінчене розслідуванням та обвинувальний акт переданий до суду разом із угодою про визнання винуватості; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення встановленої слідчим суддею суду першої інстанції обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та наявності щодо цього підозрюваного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у виді можливості переховування цього підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, з огляду на те, що ці обставини достатньою мірою підтверджуються наданими матеріалами та не оспорюються ані прокурором в апеляційній скарзі, ані стороною захисту.

Що стосується необхідності застосування до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на чому наполягає у своїй апеляційній скарзі прокурор, то достатніх підстав для цього колегія суддів не вбачає.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановленого щодо останнього ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

При цьому враховується, що відносно ОСОБА_7 встановлено наявність лише одного із вказаних ризиків, наявність якого обумовлена головною мірою суворістю покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим, втім ця обставина сама по собі не є достатньою підставою для застосування до останнього найбільш суворого запобіжного заходу.

Також приймається до уваги, що ОСОБА_7 є особою немолодого віку, страждає на хронічні захворювання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, відомості про причетність його до будь-яких протиправних дій, або такі, що в інший спосіб характеризують його особу негативно, які виходять за межі підозри у даному кримінальному провадженні, суду не надані.

Крім того, ОСОБА_7 самостійно з`явився до слідчого і на час апеляційного розгляду перебуває під домашнім арештом більше одного місяця, при цьому відомості про вчинення ним у вказаний період будь-яких дій на перешкоджання досудовому розслідуванню стороною обвинувачення не надані, а отже даний запобіжний захід належить вважати таким, що довів свою дієвість і достатність для забезпечення належної процесуальної поведінки цього підозрюваного.

Також приймається до уваги, що на даний час, згідно твердженням учасників апеляційного розгляду, кримінальне провадження закінчене розслідуванням та обвинувальний акт переданий до суду разом з угодою про визнання винуватості, що нівелює встановлені щодо ОСОБА_7 ризики і усуває необхідність у застосуванні до нього більш обтяжливих запобіжних заходів, ніж обраний слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4