ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3592/15-к Номер провадження 11-кп/814/1203/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 20 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Великий Поділ Семенівського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення; тяжкість та характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , особу обвинуваченого, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим ризикам.

Одночасно суд першої інстанції, урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України, встановив відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, що спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 20 серпня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а висунуте ОСОБА_8 обвинувачення не доведено доказами сторони обвинувачення.

Одночасно обвинувачений зазначає, що йому у судовому засіданні місцевого суду не було вручено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, а також посилається на тривалий розгляд кримінального провадження щодо нього.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Зважаючи на те, що ОСОБА_8 заявлено клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд поданої ним апеляційної скарги на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 20 серпня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 20 серпня 2021 року, місцевий суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянта, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою місцевий суд також врахував тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується апелянт, яке є особливо тяжким насильницьким злочином, що спричинив загибель людини; особу обвинуваченого, який раніше судимий до реального покарання за умисне вбивство, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, обвинувачується у новому злочині проти життя особи, моральні якості та соціальний стан ОСОБА_8 .

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що заявлені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України станом на день розгляду клопотання не зменшились.
Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_8 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У свою чергу, колегія суддів зауважує, що необхідність застосування запобіжного заходу учасниками судового провадження не оспорюється.
Доводи сторони захисту про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.
Одночасно, ураховуючи наведені вище обставини та підстави, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.
Щодо доводів ОСОБА_8 про недоведеність доказами пред`явленого йому обвинувачення, то колегія суддів зауважує, що ці доводи не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному розгляді ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки питання про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Так, питання винуватості чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції вирішить у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів обвинуваченого у цій частині.
З урахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованого йому злочину.
Посилання апелянта про скасування ухвали місцевого суду з огляду на те, що прокурором не було вручено стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, за обставин даної справи є непереконливими з огляду на таке.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали у ході розгляду згаданого клопотання були вислухані як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, яка користувалась наданими їй КПК України правами, обстоювала власну правову позицію, наводячи аргументи для доведення її переконливості та спростування доводів клопотання прокурора, а також заявляючи власне клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який. Указане не оспорюється ніким з учасників судового провадження. При цьому, у матеріалах провадження відсутні дані та самим апелянтом не зазначено відомостей про те, що сторона захисту просила суд відкласти судове засідання чи оголосити перерву для надання часу для підготовки до вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.
Стороною захисту не наведено, яким чином викладене перешкодило постановити місцевому суду законне та обгрунтоване судове рішення. Одночасно слід зазначити, що така обставина не є передбаченою ч.1, ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 199 КПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.
До того ж, мотиви апеляційної скарги у цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, правильність якого встановлено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.
При цьому, згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.
Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою обвинуваченого, проте судовий розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо було завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились.
Разом з тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вказаних вимог міжнародного та національного законодавства.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 20 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4