УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/3241/21

18 лютого 2022 року
Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 в межах кримінального провадження №0000486 від 30 серпня 2020 року щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ,

за участі: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та її законних представників: ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 та представника потерпілої сторони - адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачуються в тому, що він 30 серпня 2020 року, приблизно о 14 год. 00 хв., у світлу пору доби, водій ОСОБА_3 , знаходячись на узбіччі вулиці, поблизу домогосподарства №36, що по вул. Парковій в м.Костопіль Рівненської області, в порушення вимог пункту 10.1, пункту 10.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), знаходячись в салоні автомобіля Audi 100 2.5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до початку руху маючи об`єктивну можливість виявити пішохода - малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилась на узбіччі праворуч поблизу автомобіля та перейшла до задньої частини автомобіля, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб не звернувся, керуючи автомобілем Audi 100 2.5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 розпочав рух заднім ходом та задньою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , отримала тілесне ушкодження у виді закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, яке згідно висновку судово-медичної експертизи, відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що перед початком руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій під час руху транспортного засобу заднім ходом не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху та для забезпечення безпеки руху у разі потреби він повинен звернутися за допомогою до інших осіб, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Тобто ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - а саме:порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Однак, в підготовче судове засідання обвинуваченим ОСОБА_3 до суду було подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та передачу його на поруки колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто" до якого долучено клопотання колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто" про звільнення від кримінальної відповідальності та передачу на поруки колективу їх працівника ОСОБА_3 за вих.№8 від 02.12.2021 року та протокол загальних зборів колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто" № 1 від 30.11.2021.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому засіданні подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та просив звільнити від кримінальної відповідальності передавши його на поруки колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто", пообіцявши виправдати довіру колективу.

Законні представники потерпілої ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, однак не заперечували того, що обвинувачений частково відшкодував шкоду в розмірі 10 000 грн.

Представник потерпілої сторони - адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення такого клопотання вказуючи на те, що кримінальне законодавство не містить підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Крім того у потерпілої сторони є великі матеріальні претензії до обвинуваченого, який не відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, на підтвердження чого ними було подано цивільний позов до суду.

Прокурор ОСОБА_4 зазначила, що хоча є підстави для задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст.47 КК України, з передачею на поруки колективу підприємства, однак враховуючи, що потерпіла є малолітньою особою, то рахує за вірне розглянути дане кримінальне провадження в загальному судовому порядку.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частина 1 ст. 47 КК України передбачає, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: особа вчинила злочин вперше; діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.

Підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.

Положення ч.3 ст. 288 КПК України визначають право суду закрити кримінальне провадження та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.

Згідно п.6 даної постанови звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України має умовний характер, а саме: ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 284 цього Кодексу кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є нетяжким злочином, до кримінальної відповідальності обвинувачений притягуються вперше, в скоєному щиро кається, частково відшкодував спричинену злочином шкоду в розмірі 10 000 грн.

Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 працює слюсерем з ремонту автомобілів ФОП ОСОБА_10 , колектив працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто" прийняв рішення взяти його на поруки та звернувся до суду з клопотанням про передачу ОСОБА_3 їм на поруки та звільнення його від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу працівників підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 ", суд враховує наступне.

Передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Судом вже вище зазначено, що ОСОБА_3 згідно з наданими суду матеріалами раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому є особою, яка вперше вчинила кримінально каране діяння (злочин), тому вимогу частини першої статті 47 КК в цій частині дотримано.

Вирішуючи питання щодо класифікації інкримінованого ОСОБА_3 діяння, суд вважає за доцільне зауважити, що згідно із санкцією частини першої статті 286 КК передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Відповідно до приписів частини четвертої статті 12 КК (в редакції Закону № 2617-VIII) інкриміноване ОСОБА_3 діяння є нетяжким злочином. Отже, застереження щодо неможливості застосування приписів частини першої статті 47 КК щодо тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 діяння також відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності такої умови для звільнення від кримінальної відповідальності як щире каяття, суд вважає за доцільне врахувати наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_3 ознак щирого каяття, суд враховує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому. З наданих суду матеріалів (фотосвітлин) та пояснень як обвинуваченого так і його захисника- адвоката ОСОБА_5 , що ОСОБА_3 відразу після дорожньо-транспортної пригоди надав допомогу потерпілій, відвіз до лікарні, намагався примиритися з потерпілою стороною та частково відшкодував шкоду.

З долучених документів випливає, що посадовий оклад слюсера з ремонту автомобілів ФОП ОСОБА_10 , у тому числі й ОСОБА_3 становить 4173 грн. Згідно довідки про доходи №7 від 02.12.2021 року заробітна плата ОСОБА_3 за листопад 2021 року становить 6080 грн. При цьому суд також враховує, що ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої потерпілій шкоди перерахував законному представнику ОСОБА_11 29.11.2021 року грошові кошти в сумі 5000,00 грн. та 01.12.2021 5000,00 грн. Крім того, приписи частини першої статті 47 КК не містять застережень щодо необхідності відшкодування обвинуваченим завданої шкоди.

При цьому суд не враховує покликання представника потерпілої на те, що обвинувачений не відшкодував завдану шкоду, оскільки поданий цивільний позов може бути розглянутий в цивільному порядку і це не порушить права потерпілої сторони на відшкодування шкоди завданої злочином.

Отже, аналізуючи доводи учасників кримінального провадження, надані суду матеріали, наведені вище роз`яснення та правові позиції, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність у ОСОБА_3 ознак щирого каяття. Тому наявність зазначеної умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на переконання, суду також дотримано.

Суд з огляду на зазначене вважає за доцільне зауважити, що вирішення питання про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу є судовою дискрецією, оскільки це є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії. У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) Верховний Суд зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Судом вже було зазначено вище, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінально караного діяння, яке відноситься до нетяжких злочинів. Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 у вчиненому розкаявся і трудовий колектив клопочав про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності з передачею йому (трудовому колективу) на поруки. Слід при цьому зауважити, що частиною другою статті 47 КК встановлено ряд застережень, за наявності яких звільнена від кримінальної відповідальності особа має бути притягнута до кримінальної відповідальності. Наявність таких застережень, на переконання суду, буде додатковим стримуючим фактором з метою попередження вчинення обвинуваченим будь-якого протиправного діяння.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, доводи учасників кримінального провадження, суд вважає, що правових перепон для задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу, в судовому засіданні встановлено не було.

Саме тому суд вважає за доцільне клопотання обвинуваченого задовольнити та звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 КК, на підставі частини першої статті 47 КК у зв`язку з його передачею на поруки колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто" за його (колективу працівників) клопотанням за умови, що обвинувачений протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не обирався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до приписів статті 100 КПК.

Разом з тим, ухвалою слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 02.09.2020 на речові докази у кримінальному провадженні накладено арешт, який згідно з приписами частини четвертої статті 174 КПК доцільно скасувати.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для покладення на обвинуваченого процесуальних витрат, суд враховує таке. Відповідно до частини другої статті 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Разом з тим, частиною першою статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. ВС у постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17) зауважив, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Саме тому суд дійшов до переконання, що згідно з частиною другою статті 124 та частиною першою статті 126 КПК процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо заявленого законними представниками потерпілої цивільного позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. На відміну від правового регулювання відшкодування процесуальних витрат, кримінально-процесуальним законом здійснене застереження, що питання щодо цивільного позову вирішується судом при постановленні обвинувального вироку. Повноваження суду на вирішення цивільного позову ухвалою суду наведені вище приписи кримінально-процесуальним законом не передбачені. Саме тому суд дійшов до висновку, що цивільний позов, поданий законними представниками потерпілої, слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314 ч.3 п.2, 284 ч.2 п.1, 288 ч.3 КПК України, ст.ст.12, 47 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку ст. 47 КК України від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з передачею його на поруки колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто", за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне провадження № 0000486 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі порушення ним умов передачі на поруки, відповідно до ч.2 ст. 47 КК України він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Повідомити ФОП ОСОБА_10 про передачу ОСОБА_3 на поруки колективу працівників підприємства Авторизованого Бош Авто Сервіс "Козак -Авто" та направити копію ухвали.

Роз`яснити колективу працівників підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що відповідно до ч. 1 ст. 289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі ОСОБА_3 їм на поруки, він не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Речовий доказ: - автомобіль марки Audi 100 2.5 TDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_12 вважати повернутим по належності.

Арешт, накладений на автомобіль марки Audi 100 2.5 TDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської ообласті від 02.09.2020 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1029,72 (одна тисяча двадцять дев`ять гривень 72 копійки) грн. вартості на залучення експертів.

Цивільний позов, поданий законними представниками потерпілої ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1