Справа № 357/7506/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.11.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуюча суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

здійснивши в м. Біла Церква судовий розгляд, у відкритому судовому засіданні, обвинувального акта у кримінальному провадженні № 000193, яке внесене до ЄРДР 22 липня 2020 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єкатеринбург, Російська Федерація, громадянина України, непрацюючого, розлученого, із повною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 19 лютого 1999 року, за ст. 42, ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років двох місяців позбавлення волі;

вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 28 вересня 2001 року, за ст. 70, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, до чотирьох років позбавлення волі;

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2008 року, за ч. 1 ст. 309 КК України, до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від його відбування з випробуванням з іспитовим строком два роки;

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2012 року, за ч. 3 ст. 185 КК України, до трьох років позбавлення волі;

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України, до чотирьох місяців арешту;

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до одного року шести місяців позбавлення волі,

за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив нове кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 КК України за таких обставин.

ОСОБА_4 , 13 липня 2020 року, близько 11 години, знаходячись в стані алкогольного спяніння, перебуваючи на кухні, квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , повторно, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись тим, що його дії залишаються непоміченими власником квартири, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_7 вийшов з кімнати, таємно викрав телефон, марки «Inomi S 177M», серійний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, вартістю 283,33 грн., що належить ОСОБА_7 , який лежав на підвіконні кухні вказаної квартири, а саме сховав його до кишені штанів, у які був одягнений, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.

26 січня 2021 року близько 15:00 год. ОСОБА_4 , перебував біля приміщення магазину «Діана», що розташоване по вул. Авіаторів 54 «а» в м. Узин Білоцерківського району Київської області, де побачив неподалік центрального входу в магазин велосипед марки «Україна» чорного кольору без нагляду та в подальшому у ОСОБА_4 виник умисел на його крадіжку. Реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи таємно від оточуючих, користуючись тим, що його дії залишаються непоміченими, шляхом вільного доступу, повторно вчинив крадіжку велосипеда марки «Україна» чорного кольору, вартість 1 000 грн., який належить потерпілому ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_4 місце вчинення злочину залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 , майнової шкоди у розмірі 1 000 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, жалкував про вчинене, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння ним у розкритті кримінального правопорушення.

Згідно із п. 6, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає обставинами, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із практикою Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України, при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді: арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчинення ОСОБА_4 злочинів, в тому числі невеликий шкоди, яка відшкодована, установлені дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2006 року, у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без його ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити найсуворіший вид покарання, визначений у санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, тривалістю два роки.
Суд вважає, що призначення покарань у виді арешту чи обмеження волі недоцільне, оскільки раніше ОСОБА_4 вже засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень до позбавлення волі та арешту, належних наслідків для себе не зробив та вчинив нові кримінальні правопорушення проти власності.
Судом установлено, що згідно із вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі.
Отже, оскільки злочини зазначені у розділі «Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини» вчинені раніше, аніж постановлений вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року, остаточне покарання належить визначити за правилами встановленими ч. 1, 4 ст. 70 КК України.
Вирішуючи питання, який з принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд окрім даних про особу ОСОБА_4 , обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, врахувавши кількість вчинених ним злочинів, мотиви особисте збагачення, відсутність тяжких наслідків та відшкодування шкоди, вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання, за ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді двох років позбавлення волі.
За правилами, передбаченим в ст. 72 КК України, в строк покарання за даним вироком, ОСОБА_4 необхідно зарахувати строк відбутого ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року.

Підстав, передбачених КК України, для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, судом не встановлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановами про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28 січня 2021 року та 23 липня 2020 року, велосипед марки «Україна» чорного кольору та телефон «Inomi S 177M», серійний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, визнані речовими доказами.

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, їх належить вважати повернутими власникам.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки він відбуває покарання за іншим вироком.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1, 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року, у виді двох років позбавлення волі.

За правилами, передбаченим в ст. 72 КК України, в строк покарання за даним вироком, зарахувати ОСОБА_4 строк відбутого ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року.

Речові докази, а саме: велосипед марки «Україна» чорного кольору та телефон «Inomi S 177M», серійний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, визнані речовими доказами, - вважати повернутими власникам.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити проку.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА