Ухвала

Іменем України
20 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 463/8169/20
провадження № 51-4069 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами,
встановив:
За ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2020 року без змін.

ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Львівським апеляційним судом ухвалою від 20 липня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами відмолено.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, посилається на те, що відмова у відкритті апеляційного провадження за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду, постановленого за результатами розгляду скарги на ухвалу слідчого судді, суперечить Конституції України та вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Вказує, що відсутні норми законодавства, які надають право апеляційному суду постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. У зв`язку з чим вважає, що відмовивши у відкритті провадження, апеляційний суд позбавив його доступу до правосуддя. Також посилається на те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції посилався на те, що перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із наведеною позицією.
Відповідно до ч. 2 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам цієї статті і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Вирішення судом питання про відкриття провадження означає, що питання стосується того, чи є підстави для відкриття провадження. Норми процесуального закону надають судді повноваження як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
За приписами ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами є: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, процедура перегляду за нововиявленими обставинами має застосовуватися до тих судових рішень, якими завершено кримінальне провадження по суті та які, власне, й породжують певні кримінально-правові наслідки або констатують відсутність підстав для настання таких наслідків (вирок, ухвала про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанції щодо таких рішень).
Перегляд за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
На відміну від права на апеляційне оскарження, жодна норма чинного кримінального процесуального законодавства не містить указівки на можливість перегляду за нововиявленими обставинами ухвал слідчих суддів. Так, у главі 34 КПК України йдеться лише про суд, тоді як слідчий суддя взагалі не згадується.
Відповідно до положень ст. 3 України законодавець чітко розрізняє стадії досудового провадження і судового провадження (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України) і визначає судове провадження як кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України).
Приписи ч. 1 ст. 459 КПК України передбачають перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції. Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17), положення ч. 2 ст. 464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавець використав у цій нормі саме формулювання «суддя … вирішує питання про відкриття … провадження …», а не «суддя … відкриває … провадження …». Перше формулювання, на відміну від другого, насправді не означає, що за результатами вирішення відповідного питання має бути ухвалене лише рішення про відкриття провадження. Надавши судді повноваження «вирішувати питання», законодавець тим самим надав судді повноваження оцінювати, чи є підстави для відкриття провадження і, таким чином, повноваження вирішувати, чи відкрити провадження, або ж відмовити у його відкритті.
Таким чином, доводи ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами є безпідставними.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Конституційний Суд України у Рішенні від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
За таких обставин, наявність визначених КПК України вимог щодо звернення до суду в екстраординарному порядку із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, де перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Таким чином, доводи ОСОБА_4 в частині позбавлення його доступу до правосуддя, також є необґрунтованими.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Касаційна скарга ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3