Справа № 362/1120/21
Провадження № 1-кп/362/450/21
ВИРОК

Іменем України

03.12.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000269 від 29.01.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Струцівка Коростишівського району Житомирської області, українець, громадянин України, освіта середня, працює водієм у ТОВ «Логістиктрансавто», одружений, на утримані троє неповнолітніх дітей і матір пенсійного віку, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє 06.10.2010 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
29.01.2020 близько 06:00 год. водій ОСОБА_11 керував технічно справним автопоїздом у складі фургона «RENAULT MAGNUM AE 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «OMAR 20W82P», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався у праві смузі руху на 73 км. автодороги «Київ-Одеса» у напрямку міста Києва. При цьому ОСОБА_11 порушив вимоги п. п. 2.3б, 10.1, 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), зокрема: не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою; перед початком маневру розвороту із правої смуги не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; розпочав здійснювати розворот із правої смуги (не з крайньої лівого положення), не надавши перевагу у русі попутному автомобілю «OPEL COMBO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався у лівій смузі; при виконані маневру розвороту з правої смуги (не з крайнього лівого положення) для забезпечення безпеки не звернувся за допомогою до інших осіб та створив небезпеку для руху вказаному автомобілю «OPEL COMBO», який рухався у лівій смузі руху, що призвело до зіткнення даного автомобіля із задньою лівою боковою частиною причепа до транспортного засобу, яким керував ОСОБА_11 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир вищезазначеного автомобіля «OPEL COMBO», потерпілий ОСОБА_13 (далі - ОСОБА_13 ) отримав тілесні ушкодження від яких помер у Білоцерківській міській лікарні № 2 Київської області, а саме: перелом кісток склепіння основи черепа; ушкодження твердої мозкової оболонки та тканини головного мозку; крововиливи під м`якими мозковими оболонками; рани голови; синці на повіках обох очей; ушкодження слизової оболонки стінки лівої щоки.

Порушення ОСОБА_11 вимог п. п. 2.3б, 10.1, 10.4, 10.6 ПДР перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_11 при допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повністю погодився з кваліфікацією і фактичними обставинами цього кримінального правопорушення. Пояснив, що на момент скоєння ДТП працював водієм у ТОВ «І-Транс Лоджистік» і того ранку на замовлення роботодавця виконував рейс, перевозячи вантаж з м. Одеси до смт. Калинівка Фастівського району Київської області. Рухався у напрямку м. Києва і у відповідному місці необхідно було здійснити розворот, щоб дістатися до пункту призначення. Вказав, що через ранній час доби і зимову пору року надворі було темно, транспортних засобів на дорозі майже не було. Оскільки керував вантажним автомобілем з причепом загальною довжиною 18 метрів, то через відсутність поблизу інших транспортних засобів вирішив здійснити маневр розвороту не з крайньої лівої смуги руху, як передбачено ПДР України, а із середньої. У ході здійснення маневру відчув удар в задню частину його транспортного засобу. Здійснив розворот і зупинився. Підбіг до пошкодженого автомобіля «OPEL», помітив потерпілого, який був пасажиром у цьому автомобілі. Він сидів спереду і був непристебнутий. Від удару потерпілого затиснуло в автомобілі, із встановленого у автомобілі газового обладнання травив газ. Зупинилися інші водії і всі разом намагалися витягнути потерпілого з того автомобіля.

Щиро розкаявся у скоєному, просив вибачення у потерпілої. Пояснив, що має намір відшкодувати заподіяну шкоду. Наразі працює водієм у ТОВ «Логістиктрансавто», виконує рейси на замовлення роботодавця. Це єдине джерело доходу його сім`ї, а на утриманні є троє дітей і матір. Звільнився з попереднього місця роботи десь через місяць після скоєння ДПТ, тривалий час перебував у пошуках роботи, а тому не мав змоги добровільно відшкодувати завдану шкоду потерпілій.

Суд констатує, що показання ОСОБА_11 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 у судовому засіданні, виступаючи у судових дебатах, наголосили, що ОСОБА_11 не відшкодував заподіяну шкоду, повідомляв, що має намір це зробити, однак у нього скрутне фінансове становище. Наполягали на визначенні йому покарання у межах санкції статті, за якою обвинувачується, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Учасники судового провадження просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

На підставі викладеного суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покаранняОСОБА_11 , суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Щодо додаткового покарання, то суд враховує таке.

Санкцією ч.2 ст. 286 КК України у чинній на час вчинення кримінального правопорушення редакції, не передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 та п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами. При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суд має враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, його дії спричинили суспільно небезпечні наслідки у виді смерті особи, які є незворотними, має непогашену судимість, не вчинив жодних дій для відшкодування шкоди потерпілій, враховуючи позицію потерпілої, висловлену у судових дебатах, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та відбуття його в умовах ізоляції від суспільства.Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає.
Разом з тим, ОСОБА_11 без негативних характеристик за місцем проживання і за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога та/або лікаря психіатра не перебуває, має батьківські обов`язки щодо утримання трьох неповнолітніх дітей, на його утриманні перебуває матір похилого віку, відсутня інформація про причетність ОСОБА_11 до вчинення ним інших порушень правил дорожнього руху, офіційно працює водієм, що є єдиним джерелом доходу для сім`ї та відшкодування шкоди потерпілій, яку зобов`язався відшкодувати.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, характеру та мотивів порушення ОСОБА_11 ПДР, поведінку після скоєння ДТП, що виразилась у намаганні надати допомогу ОСОБА_13 , ступеня тяжкості вчиненого злочину, щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, враховуючи думку потерпілої і її представника, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та відбуття його в умовах ізоляції від суспільства, без позбавлення права керувати транспортним засобом. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.
Також суд зауважує, що потерпіла та ОСОБА_14 (власник автомобіля «OPEL COMBO», реєстраційний номер НОМЕР_3 ) після завершення підготовчих дій по даному кримінальному провадженні 09.04.2021 і до початку судового розгляду звернулися до суду із цивільними позовами. Водночас 06.08.2021 і 04.08.2021, відповідно, звернулися до суду із заявами про залишення без розгляду їх цивільних позовів. Оскільки до вказаних дат судовий розгляд не відбувався з ряду об`єктивних причин, то суд, з огляду на подані заяви, не приймав цивільні позови до розгляду із визначенням статусу цивільних позивачів і цивільного відповідача, а тому суд не розглядає питання цивільних позовів.
Запобіжний захід не обирався, речові докази відсутні.
Розподіл процесуальних витрат суд вирішує у порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 124, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 відраховувати з дня його фактичного затримання.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 9549 (дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять ) гривень 40 копійок.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1