справа №176/1990/20
провадження №1-кп/176/12/22
В И Р О К
Іменем України

17 лютого 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянин України, не одруженого, не маючого інвалідності, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , студента 3 курсу ДПТНЗ «Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти» с.Саксагань П`ятихатського району, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 жовтня 2020 року за № 0000133

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради ОСОБА_8 , уповноваженого інспектора з ювенальної превенції відділення поліції №5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2020 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин, точного часу не встановлено, неповнолітній ОСОБА_4 перебував, з дозволу власника ОСОБА_10 , на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , де на пеньку, розташованому між парканом та будинком, побачив мобільний телефон марки Xiaomi «Redmi Note 7» імеі№1: НОМЕР_1 імеі№2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, належний останній. При цьому, в обвинуваченого виник раптовий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Так, 24 жовтня 2020 приблизно о 17 годині 55 хвилин, точного часу не встановлено, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не контролює їх, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, неповнолітній ОСОБА_4 діючи умисно, взяв вказаний мобільний телефон марки Xiaomi «Redmi Note 7» належний потерпілій ОСОБА_10 та, утримуючи його при собі, покинув територію домоволодіння, тим самим незаконно заволодів даний майном. Після зазначеного, з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 відповідно до висновку судово- товарознавчої експертизи № 5 від 26.10.2020 на загальну суму 2575,00 грн.

Під час судового розгляду обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та, скориставшись правом наданим статтею 63 Конституції України, відмовився давати покази щодо себе. При цьому, погодився надавати відповіді на запитання щодо умов його проживання.

Одночасно неповнолітній ОСОБА_4 зазначив, що докази його вини добуті досудовим слідством визнає повністю і не оспорюють їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. Також обвинувачений наголосив, що у скоєному розкаюється і в подальшому не допускатиме подібного.

Визнання вини неповнолітнім ОСОБА_4 є послідовним, логічним і не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. При цьому, зазначене відбувалось у присутності захисника, законного представника, представника служби у справах дітей, інспектора з ювенальної превенції які підтвердили добровільність позиції неповнолітнього обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також заслухавши думку прокурора, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей, уповноваженого інспектора з ювенальної превенції, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши наслідки ст.ст. 349, 394 ч. 2 КПК України та з їх згоди, суд обмежившись дослідженням доказів по справі лише дослідженням характеризуючих даних стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що не оспорюються та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проводячи судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, обвинувачення висунуте неповнолітньому ОСОБА_4 визнається судом повністю доведеним, ніким не оспорюється. У зв`язку із чим, суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Відповідно до ст.487 КПК України суд під час судового розгляду даного кримінального провадження з`ясував умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого:
1) склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї;
2) обстановку в школі, іншому навчальному закладі, де навчається або працює неповнолітній, його ставлення до навчання, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, характер і ефективність виховних заходів, які раніше застосовувалися до нього;
3) зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом та роботою.
Крім того, судом досліджено досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик повторного вчинення обвинуваченим злочинів має низький ступінь вірогідності, його виправлення можливе без застосування покарання у виді позбавлення/обмеження волі.

Законний представник обвинуваченого суду пояснив, що її син продовжує навчання в професійно-технічному навчальному закладі, раніше жодних правопорушень не вчиняв. Вона виховує сина самостійно і він дослухається до неї, хоч інколи і протистоїть цьому. Вона має дохід і дитина забезпечена усім необхідним. З ним проводилась бесіда стосовно вчиненого правопорушення і він зробив належні висновки, кається у скоєному.

Крім того, судом досліджені характеризуючи дані на неповнолітнього ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів вузького профілю, у тому числі нарколога та психіатра, не перебуває. Згідно характеристик, наданих інспектором з ЮП СП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та учбовими закладами КЗЗСО №8, ЗДЦ ПТО обвинувачений характеризується посередньо, скарг на нього раніше не надходило, розумові здібності на достатньому рівні, але не має бажання оволодіти майбутньою професією, зацікавленості до навчання не має, має пропуски без поважних причин, авторитетом не користується, на зауваження старших реагує адекватно, але виконує все на свій лад.

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов від 30 жовтня 2020 року, обвинуваченому створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання, навчання та виховання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру в порядку ст. 497 КПК України. При цьому, просить, визнавши останнього винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік, зокрема обмеження перебування поза домівкою в певний час доби з 21 години до 07 годин ранку наступного дня.

Обвинувачений, його законний представник та захисник, а також представник служби у справах дітей, уповноважений інспектор з ювенальної превенції, кожен окремо, підтримали дане клопотання, просили задовольнити, оскільки неповнолітній щиро розкаявся у скоєному, зробив для себе висновки.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.497 КПК України якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний тяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Частиною 1,2 статті 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:
1) застереження;
2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;
3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;
4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;
5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Таким чином, суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру ухвалюється за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч.ч.4 і 5 ст.74, ч.1ст.105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст.ст.75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст.78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, ухвалюючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 05 грудня 2019 року у справі №754/5884/19).

Відповідно до п. 6 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.
Відповідно до частини третьої статті 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього. На практиці обмеження дозвілля чи інші особливі вимоги щодо поведінки неповнолітнього можуть установлюватися на декілька місяців, що пов`язано, наприклад, із необхідністю пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії, токсикоманії, позбутися інших шкідливих для здоров`я звичок або закінчити навчання в школі, одержати професійні навики та працевлаштуватися (іноді - і на певний період після цього).

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставин справи, наведених характеризуючих даних про особу неповнолітнього, який вчинив кримінальний проступок, ставлення обвинуваченого до скоєного, його щире каяття, вік обвинуваченого, клопотання прокурора, позиції усіх учасників, враховуючи положення Кримінального кодексу, якими встановлено особливості відповідальності неповнолітніх та покарання неповнолітніх, суд приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, та про можливість звільнення останнього від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України, а саме обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 65-67, 97, 105 КК України, ст.ст. 349, 368, 373-376, 497 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, без визначення його виду, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 (один) рік, а саме обмежити перебування за межами постійного місця проживання в період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби.

Речовий доказ, а саме мобільний телефон марки Xiaomi «Redmi Note 7» імеі№1: НОМЕР_1 імеі№2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, в якому встановлено 2 сім-картки, що переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 , залишити у власності останньої.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_11