Справа № 461/4416/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/66/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Відповідно до вироку, згідно обвинувального акта, 18 серпня 2017 року о 15 год. 09 хв. на 16-му км + 300 м автодороги міжнародного значення М-10 сполученням «Львів-Краківець», навпроти нерегульованого перехрестя в с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з попутним автомобілем марки «Opel-Astra», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , яка в цей час виконувала маневр у вигляді повороту ліворуч. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Opel-Astra» ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула.
Під час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mercedes-Benz S65 AMG», позаду супроводжував автомобіль марки «Lexus LX 570», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому перебували працівники ТзОВ «Приватна охоронна фірма «Ірбіс» ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , засновниками якої являються ОСОБА_14 та ТзОВ «Народна команда «Футбольний Клуб КАРПАТИ», почесним президентом та власником якої є ОСОБА_9 .
Цього ж дня, за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди слідчим управлінням ГУНП у Львівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000650 з кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України.
В ході проведення досудового розслідування, з метою надання відомостей про обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, охоронець ТзОВ «Приватна охоронна фірма «Ірбіс» ОСОБА_7 , будучи ознайомленим із правами та обов`язками свідка, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, 19 серпня 2017 року в період часу з 13 год. 20 хв. по 15 год. 20 хв., знаходячись по вул. С.Бандери, 1, в м. Львові, маючи умисел, спрямований на завідомо неправдиве показання під час його допиту, з метою створення доказів захисту охоронюваної особи, а саме ОСОБА_9 , навмисно повідомив недостовірні відомості про обставини вчиненого тяжкого злочину.
В ході проведення допиту в якості свідка, ОСОБА_7 , будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність, діючи навмисно, всупереч вимог ст. 66 КПК України, відповідно до якої одним із обов`язків свідка є давати правдиві показання під час досудового розслідування, достовірно знаючи, що вказану дорожньо-транспортну пригоду скоїв ОСОБА_9 , надав завідомо неправдиві показання про вчинений щодо ОСОБА_10 злочин, повідомивши, що 18 серпня 2017 року приблизно о 15 год. 10 хв. він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 рухалися на автомобілі марки «Lexus LX 570», р.н. НОМЕР_3 зі сторони смт. Брюховичі в напрямку с. Верещиця, Львівської області. В цей же час, на відстані приблизно 200 м, позаду них рухався автомобіль марки «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який по вказівці ОСОБА_9 переганяв транспортний засіб в с. Верещиця, Львівської області. Виїхавши на автодорогу міжнародного значення М-10 сполученням «Львів-Краківець» та рухаючись в с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області, водій ОСОБА_13 повідомив, що в дзеркало заднього виду побачив стовп куряви та пилу. Розвернувшись за вказівкою охоронюваної особи та проїхавши певну відстань, виявили автомобілі марок «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 та «Opel-Astra», р.н. НОМЕР_2 . Зупинившись, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_13 пішли до автомобіля «Opel-Astra», а він із ОСОБА_9 підійшли до автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де останній відчинив водійські дверцята. В цей же час, він побачив, що на робочому місці водія автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 знаходиться ОСОБА_14 . Після чого, він разом із ОСОБА_9 , допомігши вийти ОСОБА_14 із салону автомобіля, разом пішли до автомобіля «Opel-Astra».
Повідомлені ОСОБА_7 в якості свідка показання в частині руху автомобіля марки «Mercedes-Benz S65 AMG» саме під керуванням водія ОСОБА_14 ; руху цього автомобіля позаду автомобіля «Lexus LX 570»; знаходження ОСОБА_14 на робочому місці водія автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG» та надання ним разом із ОСОБА_9 допомоги ОСОБА_14 вийти з автомобіля, не відповідають дійсності, спотворюють фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, а тому є неправдивими та направлені на штучне створення доказів вини останнього, які стали підставою для повідомлення ОСОБА_14 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 цього Кодексу є тяжким; обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та інших обмежень, передбачених законодавством України, чим вплинули на діяльність правоохоронних органів щодо виконання завдань кримінального судочинства щодо забезпечення повного та неупередженого розслідування, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та порушені охоронювані законом права і інтереси особи.
Крім цього, повідомлення завідомо неправдивих показань ОСОБА_7 в частині знаходження ОСОБА_9 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди в салоні автомобіля «Lexus LX 570», р.н. НОМЕР_3 ; відчинення останнім дверей автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 ; виявлення особисто ним на місці водія даного автомобіля ОСОБА_14 та надання ним разом із ОСОБА_9 допомоги вийти з автомобіля, були направлені на введення органу досудового розслідування в оману шляхом створення хибного уявлення про обставини дорожньо-транспортної пригоди та непричетність останнього до вчиненого, чим фактично штучно створив докази захисту ОСОБА_9 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на забезпечення уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 27 жовтня 2017 року в період часу з 20 год. 25 хв. по 20 год. 59 хв. знаходячись по вул. С.Бандери, 1 в м. Львові, будучи ознайомленим із правами та обов`язками свідка, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України під час його додаткового допиту, з метою створення доказів захисту ОСОБА_9 , навмисно знову повідомив недостовірні відомості про обставини вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.
В ході проведення допиту в якості свідка, ОСОБА_7 , будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність, діючи навмисно, всупереч вимог ст. 66 КПК України, відповідно до якої одним із обов`язків свідка є давати правдиві показання під час досудового розслідування, достовірно знаючи про участь ОСОБА_9 в дорожньо-транспортній пригоді, знову надав завідомо неправдиві показання про вчинений щодо ОСОБА_10 злочин, підтвердивши раніше наданні неправдиві показання та повідомив, що 18 серпня 2017 року приблизно о 15 год. 10 хв. він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 рухалися на автомобілі марки «Lexus LX 570» зі сторони смт. Брюховичі в напрямку с. Верещиця, Львівської області. Виїхавши на автодорогу міжнародного значення М-10 сполученням «Львів-Краківець» та рухаючись в с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області, водій ОСОБА_13 повідомив, що в дзеркало заднього виду побачив стовп куряви та пилу. Розвернувшись, за вказівкою охоронюваної особи, та проїхавши певну відстань, зупинились біля автомобілів марок «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 та «Opel-Astra», р.н. НОМЕР_2 , які потрапили в дорожньо-транспортну пригоду. Перебуваючи на місці дорожньо-транспортної пригоди, на відстані приблизно 15-ти метрів від себе виявив ОСОБА_14 , який стояв біля автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 . Особисто він, а також ОСОБА_9 до ОСОБА_14 не підходили та з останнім не спілкувалися.
Підтвердження раніше наданих неправдивих показань ОСОБА_7 в якості свідка, в частині руху автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG» саме під керуванням водія ОСОБА_14 ; руху цього автомобіля позаду автомобіля «Lexus LX 570»; знаходження ОСОБА_14 на місці пригоди біля автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», не викликало сумніву щодо розумності повідомленої ОСОБА_14 підозри, обраного запобіжного заходу та відповідності встановлених обставин фактичним даним дорожньо-транспортної пригоди, та призвело до продовження обмежень, передбачених законодавством України, а також вплинуло на діяльність правоохоронних органів щодо виконання завдань кримінального судочинства та порушило охоронювані законом права і інтереси особи.
Крім цього, підтвердження раніше наданих завідомо неправдивих показань та повідомлення ОСОБА_7 в частині знаходження ОСОБА_9 під час дорожньо-транспортної пригоди поза салоном автомобіля «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 та знаходження біля нього на місці пригоди ОСОБА_14 , були направлені на введення органу досудового розслідування в оману шляхом створення хибного уявлення про обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також непричетності ОСОБА_9 до вчиненого, чим фактично підтвердив раніше штучно створені докази захисту.
В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є незаконним, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що у вироку суду вказано, що слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 24 листопада 2017 року у справі №757/68542/17-к, у кримінальному провадженні № 0000650 від 18 серпня 2017 року експерти ДНДЕКЦ при МВС України, які у вересні 2017 року виконували відповідні судові молекулярно-генетичні експертизи, а також експертизу телекомунікаційних систем відведені, в той же час, органом досудового розслідування в порушення вимог ч.2 ст. 83 КПК України інші експерти не залучені.

Акцентує, що вищевказаною ухвалою слідчого судді не встановлено службової або іншої залежності будь-кого з експертів від слідчого чи керівника органу досудового розслідування і не поставлено під сумнів висновки судових експертиз, що вже були виконані на час постановлення ухвали.

Звертає увагу на те, що згідно описової частини рішення, експертів відведено з метою недопущення виникнення сумнівів у їх неупередженості у кримінальному провадженні.

Наголошує, що судом експертів відведено від участі у кримінальному провадженні, а не від конкретної експертизи.

Крім цього, зазначає, що судом з урахуванням вищевказаної судової ухвали зроблено висновок про неможливість прийняти до уваги висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 04 вересня 2017 року №19/10-3/614 СЕ/17 як доказу вини ОСОБА_7 , оскільки такий не свідчить про походження біологічних слідів від ОСОБА_9 і викликає обґрунтовані сумніви у зв`язку із відводом експертів у даному кримінальному провадженні.

Вважає, що висновок суду містить істотні суперечності.

Також, покликається на те, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року у кримінальному провадженні №0000650 від 18 серпня 2017 року експертами Одеського ОБСМЕ проведено комісійну судову молекулярно-генетичну експертизу, з висновку якої вбачається, що на кермі з центральною вставкою автомобіля, на підголівнику сидіння водія автомобіля, на внутрішній накладці з водійської двері автомобіля встановлено наявність біологічного матеріалу з домінуючим ДНК-профілем, який цілком збігається з ДНК-профілем зразка крові ОСОБА_15 .

Вважає невмотивованим висновок суду першої інстанції про те, що вищенаведеним висновком експертизи спростовано висновок експертизи від 04 вересня 2017 року №19/10-3/614 СЕ/17, яка також не підтверджує і наявність біологічних слідів ОСОБА_9 , оскільки, як вбачається із самих висновків, судовими експертами застосовувались різні методики досліджень, дослідження проводились із значним проміжком у часі, а тому є суперечливим.

Акцентує, що встановлені в ході судової експертизи експертами Одеського ОБСМЕ обставини, суперечать встановленим даним в ході проведених експертних досліджень силами експертів ДНДЕКЦ при МВС України, а крім цього, повторна комісійна судово-медична цитологічна та молекулярно-генетична експертиза, проведена силами експертів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, вказаних суперечностей не спростувала, з причин часткового знищення, відсутності чи деградації слідів біологічного матеріалу на вилучених предметах.

Разом з тим, на думку апелянта, суперечливим є висновок суду про те, що висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_16 жодним чином не спростовує участь такого у ДТП 18 серпня 2017 року, з огляду на неспівмірні пошкодження транспортного засобу, в тому числі, і в салоні такого і відсутності будь-яких пошкоджень на тілі ймовірного водія.

Крім цього, апелянт звертає увагу, що судом також зазначено, що з аналізу відомостей у протоколах огляду відеозаписів з камер спостереження, не вбачається можливим встановити марки і реєстраційні номери транспортних засобів, а також осіб, які ними керували, а тому висновки обвинувачення щодо обставин, які могли мати місце в день ДТП, а саме рух відповідних транспортних засобів, є припущеннями та не встановлюють обставин, які мають значення для доказування. А також не існує доказів, які б свідчили про прибуття на місце події ОСОБА_16 на автомобілі марки «Шевроле Лачетті».

Також прокурор наголошує, що на думку суду обґрунтованою є критика захисту щодо ототожнення місця перебування мобільного телефону особи та самої ж особи, хоча, усі без винятку свідки та обвинувачений ствердили, що користувались мобільними телефонами, інформацію про з`єднання яких проаналізовано в ході досудового розслідування у провадженні, більше того суду надано заяву ОСОБА_16 , з якої вбачається, що він користувався вилученим в подальшому телефоном у цей день.

Разом з тим, судом зазначено, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів користування ОСОБА_17 мобільним телефоном, не спростовано його ж позиції, про залишення засобу зв`язку в смт. Брюховичі на зарядці.

Вважає, що такий висновок не підтверджується зібраними стороною обвинувачення і дослідженими судом доказами.

Покликається на те, що аналізуючи отримані в ході судового розгляду показання обвинуваченого та інших охоронців ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 , враховуючи отримані органом досудового розслідування і досліджені судом докази, складається переконання у спільній, наперед обумовленій позиції кожного з них, не виключено, що погодженій із справжнім винуватцем ДТП.

Також, апелянт стверджує, що до такого висновку можна прийти з урахуванням тих обставин, що з отриманих в ході досудового розслідування висновків судових молекулярно-генетичних експертиз вбачається відсутність відповідного біологічного матеріалу, який міг бути залишеним тим же ОСОБА_14 у салоні автомобіля учасника ДТП, крім цього, усі без винятку судово-психологічні експертизи проведені за рішенням сторони обвинувачення підтверджують неправдивість наданих свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_7 показань, що ймовірно виключає їх безпосередню участь в окремих частинах подій, що мали місце, зокрема, при описі водія автомобіля учасника ДТП марки «Mercedes-Benz S65 AMG» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім цього, вважає суперечливим висновок суду про те, що висновки судово-психологічних експертиз, проведених за рішенням сторони обвинувачення, не містять відомостей про надання охоронцями неправдивих показань та звертає увагу на те, що такі висновки судових експертиз містять інформацію про орієнтовно-настановну поведінку усіх них без виключення при проведенні допитів, а така поведінка має місце, коли людина корегує свою поведінку для досягнення своїх цілей, орієнтуючись при цьому в заданих обставинах. Також, експертом робиться висновок про те, що розповідь ОСОБА_7 про обставини та наслідки дорожньо-транспортної пригоди не має характеристик, які властиві для відображення минулого (власного) досвіду.

Просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, зі змісту яких вбачається, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому просить залишити такий без змін, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 про заперечення такої та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 були дотримані.

Ч.2 ст. 91 КПК України визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У п.54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№ 2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Передбачений ч.2 ст. 384 КК України злочин, а саме завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового розслідування, поєднане з обвинуваченням у тяжкому злочині зі створенням штучних доказів обвинувачення та захисту, Особливою частиною Кримінального кодексу України віднесений до злочинів проти правосуддя, та як і будь-який інший, містить суб`єкт, суб`єктивну сторону, об`єкт, об`єктивну сторона.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Об`єктом даного злочину є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі.

Суб`єкт злочину спеціальний. Ним може бути осудна особа, яка до вчинення злочину досягла 16-річного віку і дає показання як свідок чи потерпілий у справі.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Об`єктивна сторона цього злочину, зокрема полягає у завідомо неправдивому показанні свідка.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину є обстановка і час його вчинення. Вказані дії можуть вчинятися лише під час проведення дізнання, досудового слідства або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи тимчасовою спеціальною комісією ВР або в суді.

Показання це відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній чи цивільній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи. Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони дані уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку і належним чином процесуально оформлені.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, своє рішення про визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 384 КК України суд мотивував неможливістю зробити об`єктивний та обґрунтований висновок про неправдивість свідчень останнього, наданих в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000650 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки суд зобов`язаний співставити показання свідка ОСОБА_7 на досудовому слідстві з фактичними обставинами, встановленими іншим вироком суду, який набрав законної сили.

В обвинувальному акті прокурор зазначив, що: «водій ОСОБА_9 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz S65 AMG», р.н. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з попутним автомобілем марки «Opel-Astra», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , яка в цей час виконувала маневр у вигляді повороту ліворуч. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Opel-Astra» ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула».

Разом з тим, судом першої інстанції констатовано відсутність вироку суду (обвинувального чи виправдального) із вже встановленими вищенаведеними обставинами вчинення правопорушення ОСОБА_9 або іншою особою місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

З огляду на те, що неправдивими є тільки ті показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому, колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо неможливості здійснити такий аналіз.

Недоведеність елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України виключає відповідальність ОСОБА_7 за цією нормою закону.
На думку колегії суддів, такий висновок місцевого суду ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, з врахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі, місцевим судом проаналізовані представлені докази по справі, зокрема, допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . На підтвердження правдивості показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 і ОСОБА_14 суду були надані висновки судово-психологічних експертиз із застосуванням поліграфа №25486/17-61 від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_12 , №25487/17-61 від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_13 та №2584/17-61 від 12 січня 2018 року щодо ОСОБА_14 , дані яких стороною обвинувачення не спростовані.
Що стосується показань свідка ОСОБА_18 , то колегія суддів вважає, що такі суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, оскільки вони не містять відомостей про вчинення ДТП ОСОБА_9 або ОСОБА_14 , окрім цього, пояснення даного свідка стосуються виключно наслідків ДТП.
Також, безпосередньо було досліджено і оглянуто інші надані сторонами письмові докази.

На переконання колегії суддів, місцевим судом підставно визнано неналежними та недопустимими доказами долучені до матеріалів справи копію протоколу огляду місця події від 18 серпня 2017 року та схему дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з тим, що більшість сторінок протоколу не читається, що позбавляє суд можливості з`ясувати в повному обсязі фактичні обставини, які вказані слідчим у протоколі. При цьому, вірними є висновки і про те, що схема ДТП сама по собі, без прив`язки до даних протоколу, не може бути окремим процесуальним доказом, а також, що із протоколу огляду місця події не вбачається жодних даних, які б свідчили про участь конкретної особи (в т.ч. ОСОБА_9 , як стверджував прокурор у обвинувальному акті) у дорожньо-транспортній події, яка мала місце 18 серпня 2017 року і щодо якого нібито давав неправдиві відомості обвинувачений ОСОБА_7 .
Окрім цього, суд першої інстанції дав оцінку висновку №19/10-3/614 СЕ/17 від 04 вересня 2017 року судової молекулярно-генетичної експертизи. Згідно резолютивної частини висновку, генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 не збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на поверхні подушки безпеки з під керма, кнопці запуску двигуна, на подушці з керма, підлокітнику з сидіння автомобіля. Походження слідів від ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 виключається.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 підтвердив результати дослідження.
В свою чергу, судом встановлено, що згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2017 року, експертів було відведено від участі у кримінальному провадженні №000650 від 18 серпня 2017 року, однак, стороною обвинувачення не виконані вимоги ч.2 ст. 83 КПК України, яка передбачає, що у разі задоволення відводу експерта, до кримінального провадження повинні бути залучені інші учасники у строк, визначений слідчим суддею, судом.
Таким чином, колегія суддів вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги дані цього висновку, як доказ вини ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що такий не свідчить про походження біологічних слідів від ОСОБА_9 і викликає обґрунтовані сумніви у зв`язку з відводом експертів у даному кримінальному провадженні.
Крім цього, проаналізувавши висновок №147 від 19 квітня 2019 року судової молекулярно-генетичної експертизи, а також врахувавши пояснення допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_21 , який підтримав свій висновок та зазначив про наявність біологічних слідів саме ОСОБА_14 на деталях внутрішньої обшивки автомобіля, що, на його переконання, спростовує висновок експертизи №19/10-3/614 СЕ/17 від 04 вересня 2017 року, який і не підтверджує наявність біологічних слідів ОСОБА_9 , місцевий суд, на думку колегії суддів, обґрунтовано зазначив у вироку про те, що вищенаведені висновки експертиз не дають можливості однозначно, поза розумним сумнівом стверджувати, що за кермом автомобіля учасника ДТП був ОСОБА_9 і як наслідок, обвинувачений спотворював вказаний факт на досудовому розслідуванні.
Що стосується наданого стороною обвинувачення висновку експерта про відсутність у ОСОБА_14 будь-яких ушкоджень, то колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що такий жодним чином не спростовує безпосередню участь ОСОБА_14 у дорожньо-транспортній пригоді 18 серпня 2017 року, про що він зазначав під час його допиту у якості свідка. Судом констатовано, що показання ОСОБА_14 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 , підтверджених висновками відповідних психологічних експертиз, а інших доказів протилежного, суду надано не було.
Також, у вироку надано оцінку протоколам огляду відеозаписів від 31 серпня 2017 року, від 15 вересня 2017 року та від 18 вересня 2017 року з камер спостереження і всупереч доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення, колегія суддів вважає обґрунтованими мотиви суду про те, що із тексту протоколів не вбачається, з якої саме відеокамери, її місцезнаходження, отримані відеофайли, на яких зафіксовано рух автомобілів типу «Седан», «Джип» та «Хетчбек» безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою та після неї. З вказаних протоколів та фото, доданих до них, не вбачається можливим встановити марку транспортного засобу, їх державні реєстраційні номери, або інші індивідуальні ознаки транспортних засобів, а також осіб, що безпосередньо керують цими транспортними засобами.
Відтак, колегія суддів погоджується, що зазначені вище протоколи та інформація, що міститься на них, щодо руху по автомобільній трасі Львів-Краківець транспортних засобів марок «Мерседес-Бенц S65 AMG», р.н. НОМЕР_4 , «Lexus LX 570», р.н. НОМЕР_5 та «Chevrolet Lacetti», що пов`язуються з обставинами розвитку подій, є припущеннями, що не встановлюють обставин, на які посилається сторона обвинувачення.
На переконання колегії суддів, надаючи оцінку висновку №9-1/19Т від 24 листопада 2017 року, проведеному експертом ОСОБА_22 щодо дослідження фактів передачі (отримання) інформації за допомогою оператора телекомунікації (мобільного зв`язку) ПрАТ «Київстар» під час передачі отримання інформації в період часу з 14 год. 40 хв. до 15 год. 30 хв. 18 серпня 2017 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що наведені відомості щодо знаходження мобільних телефонів у певний час не свідчать про місцезнаходження осіб, які ними користуються.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим твердження місцевого суду у вироку про те, що ототожнення місця перебування телефона з реальним місцем перебування ОСОБА_14 в період часу близько 15 год. 09 хв. 18 серпня 2017 року (часу вчинення ДТП) є припущенням сторони обвинувачення, оскільки жодних доказів користування ОСОБА_14 мобільним телефоном з номером НОМЕР_6 стороною обвинувачення не надано.
Також, підставними є твердження суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не спростовані належними та допустимими доказами показання свідка ОСОБА_14 про те, що телефон він залишив у смт. Брюховичі.
Окрім цього, як встановлено судом, зокрема з письмового підтвердження відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, оптичний диск Fsesta CD-R 700Mb з маркуванням «Київстар», вх. 29232, вих. 1908/кт, який був предметом огляду протоколу від 23 листопада 2017 року та дослідження експертизи №9-1/19Т від 24 листопада 2017 року під час виконання вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту не відкривались, також стороні захисту не відкривався оптичний диск DVD-R марки «Verbanit» із відеозаписом допиту свідка ОСОБА_7 від 27 жовтня 2017 року, а тому, як наслідок, суд не мав права допустити відомості, що містяться в них, як докази, згідно ч.12 вищезазначеної статті.
Щодо покликання сторони обвинувачення на висновок судово-психологічної експертизи №484 від 12 квітня 2018 року, як на доказ винуватості ОСОБА_7 , суд зазначив, що такий не містить об`єктивних даних про неправдивість свідчень ОСОБА_7 під час досудового розслідування, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно з висновком судової психологічної експертизи № 25485/17-61 від 12 січня 2018 року, у ході функціонального психодіагностичного дослідження з використанням поліграфа, у ОСОБА_7 реакцій, які б свідчили про неправдивість його показів щодо обставин ДТП, яка мала місце 18 серпня 2017 року близько 15 год. 10 хв. за участю автомобілів марок «Мерседес-Бенц» та «Опель-Астра» у с. Ямельня, Яворівського району, Львівської області не виявляється.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст. 384 КК України, за обставин, викладених органом досудового розслідування в обвинувальному акті, у відповідності до положень ч.1 ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, підставно виправдав ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що цілком відповідає фактичним обставинам, встановленим судом і не спростованим під час апеляційного розгляду.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4