Ухвала
іменем України
20 вересня2021 року

м. Київ
справа № 755/3397/18

провадження № 51-3935 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції,на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
Постановлено на підставі статті 49 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
05 лютого 2016 року близько 21:00 ОСОБА_4 на власному автомобілі марки «Infiniti FX 35» приїхав до гаражного кооперативу «Березняки-4», розташованого за адресою: вул. Березняківська, 21, м. Київ та, перебуваючи у вказаному кооперативі біля гаражного боксу № НОМЕР_1 , під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 завдав останньому удар в обличчя. У подальшому ОСОБА_4 підійшов до свого автомобіля, з якого випустив собаку породи «німецька вівчарка», дістав бейсбольну биту та завдав ОСОБА_5 удари по ногах, від чого останній впав на землю, після чого взяв потерпілого за волосся і кілька разів ударив головою об металеві ворота гаражного боксу. У результаті дій ОСОБА_4 . ОСОБА_5 було заподіяно тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
02 вересня 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга прокурора, в якій він ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції помилково зроблено висновок про те, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 296 КК, не знайшло свого підтвердження. Зокрема, посилається на те, що засуджений з потерпілим не знайомі, засуджений не почав спілкуватись, з`ясовувати всі обставини, а відразу завдав тілесні ушкодження, при цьому перебуваючи в громадському місці, що, на думку прокурора, вказує на вчинення злочину з мотивів явної неповаги до суспільства, передбаченого частиною 4 статті 296 КК, а тому заперечує перекваліфікацію дій ОСОБА_4 з частини 4 статті 296 КК на частину 2 статті 125 КК.
Крім того, прокурор акцентує увагу на тому, що потерпілий зазначав про завдання тілесних ушкоджень дерев`яною битою. Вважає, що про завдання тілесних ушкоджень спеціально пристосованим засобом також свідчать висновки експерта, відповідно до яких тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів). При цьому, на думку прокурора, про наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 296 КК, вказують характер, послідовність і динамічність дій ОСОБА_4 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, знаряддя злочину, які мав останній при собі.
Також зазначає про те, що апеляційний суд не врахував показань потерпілого і висновків судово-медичної експертизи та на порушення вимог статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не мотивував свого рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, в ухвалі не вказав установлених обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи належними і положень закону, якими суд керувався.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 438 КПКпередбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
У касаційній скарзі прокурор, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433, 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.

Доводи прокурора про те, що судом безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з частини 4 статті 296 КК на частину 2 статті 125 КК, є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, статтею 296 КК встановлено кримінальну відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, яке вчинено із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Як убачається із встановлених фактичних обставин, 05 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раптово розпочався конфлікт, під час якого в засудженого виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Так, ОСОБА_4 завдав потерпілому удар в обличчя, а потім підійшов до свого автомобіля, з якого випустив собаку породи «німецька вівчарка», дістав бейсбольну биту та, тримаючи її у руках, підійшов до ОСОБА_5 і завдав удари по ногах потерпілого, від чого останній впав на землю, після того взяв потерпілого за волосся і кілька разів ударив головою об металеві ворота гаражного боксу, чим завдав потерпілому тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, вважав, що дії засудженого не були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та не супроводжувалися особливою зухвалістю.

Зокрема, районний суд у своєму рішенні зазначив, що органами досудового слідства не було надано жодного доказу, який би вказував, що ОСОБА_4 завдав тілесні ушкодження саме предметом, заздалегідь заготовленим для заподіяння тілесних ушкоджень. Тому в цій частині суд виходив з показань потерпілого, а не з предмета, заздалегідь заготовленого, як кваліфікуючої ознаки.
Крім того, місцевий суд акцентував увагу на тому, що під час розгляду кримінального провадження потерпілий не вказував на те, що ОСОБА_4 вчиняв будь-які дії, які направлені на явну неповагу до суспільства та прийнятих у ньому правил поведінки, а лише вступив з ним в особистий конфлікт, у результаті чого засуджений завдав йому тілесних ушкоджень.
Також судом першої інстанції взято до уваги показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які знаходились на території гаражного кооперативу «Березняки-4» у той же час, коли було вчинено кримінальне правопорушення, однак не були присутніми при вчиненні злочину та не повідомили будь-яких відомостей щодо обставин, які викладені в обвинувальному акті та які б підтверджували наявність у діях засудженого об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК. Крім того, відповідно до змісту вироку, вказані свідки зазначили, що ніякого конфлікту, крику, шуму, бійки, нецензурної лайки вони не чули.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії засудженого не були одночасно поєднані з грубим порушенням громадського порядку, вони не виражали явної неповаги до суспільства та були зумовлені внаслідок конфлікту з потерпілим, через що в засудженого виникло бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілого у зв`язку із особистою неприязню до нього.
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що досліджені у кримінальному провадженні докази не доводять інкримінованого ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 4 статті 296 КК, оскільки не підтверджують, що побиття засудженим потерпілого відбулось з мотивів явної неповаги до суспільства.
Разом з тим суд апеляційної інстанції наголосив, що відсутність вказаного мотиву виключає можливість кваліфікації дій засудженого за статтею 296 КК, а тому суд першої інстанції правильно перекваліфікував дії останнього на частину 2 статті 125 КК.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки поведінка засудженого у вказаній ситуації свідчить про те, що ці дії були зумовлені наміром умисно завдати шкоди саме здоров`ю потерпілого і були спрямовані на досягнення такого результату.
Водночас колегія суддів акцентує увагу на тому, що за відсутністю мотиву явної неповаги до суспільства, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам факт вчинення протиправних дій у громадському місці не дає підстав для кваліфікації їх як хуліганство, а тому і посилання прокурора на вчинення засудженим злочину спеціально пристосованим засобом є неспроможними.
Таким чином, дії засудженого правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 125 КК як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Доводи прокурора щодо визнання апеляційним судом окремих доказів недопустимими колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
Так, зі змісту вироку вбачається, що судом першої інстанції ретельно досліджено всі докази, надані стороною обвинувачення, встановлено фактичні обставини з цих доказів та надано їм оцінку, при цьому жодного доказу не визнано судом недопустимим.
Що стосується доводів прокурора щодо неврахуванням судом апеляційної інстанції показань потерпілого та висновків судово-медичної експертизи, то, як убачається з оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту, надав свою оцінку судово-медичній експертизі в цьому кримінальному провадженні, а також показанням потерпілого та погодився з висновком суду першої інстанції щодо допустимості цієї експертизи.
Таким чином, доводи прокурора щодо визнання судом апеляційної інстанції доказів недопустимими та посилання на невмотивованість ухвали апеляційного суду є недоречними.
Ухвала ж апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а його висновки про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити прокурору, який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 травня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3