Справа №:755/1456/22
Провадження №: 1-кс/755/310/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2022 р. м. Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003592, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:
У провадження слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , уповноваженої здійснювати процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, про арешт майна, в якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Зважаючи на обставини кримінального провадження та зазначені положення закону слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність власника майна.

Вивчивши зміст клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003592, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування вищезазначеного кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

На цей час органом досудового розслідування встановлено, що у відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 первинно було зареєстровано 24.09.2018 р. державним реєстратором Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Києва ОСОБА_5 за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.05.2012.

Згідно цього договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 03 травня 2012 року № 335 начебто посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) щодо квартири АДРЕСА_1 . Текст договору викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії НОМЕР_2 .

При цьому, інформація щодо приватного нотаріуса ОСОБА_7 на цей час у Єдиному реєстрі нотаріусів відсутня.

Згодом право власності на зазначену квартиру було зареєстровано 02.06.2021 за ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2021, зареєстрованого за № 151 та посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 .

За змістом цього договору ОСОБА_6 , як продавець, продав, а ОСОБА_9 , як покупець, придбав вказану квартиру. Продавець квартири володів нею на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.05.2012 р. № 355.

Однак, договір купівлі-продажу квартири від 03.05.2012 має ознаки підробки та ніколи не укладався між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Згідно інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1998 р. Далі право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 12.11.1998 р. У подальшому, право власності на цю квартиру перейшло до ОСОБА_8 на підставі договору міни, посвідченого 19.11.1998 р. приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_13 та зареєстрованого в реєстрі за № 6287.

При цьому, право власності на цю квартиру за ОСОБА_6 зареєстровано не було.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про смерть №1534 від 21.08.2018). Після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняла його дочка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 27.07.2001, зареєстрованого в реєстрі за №7-887, та шляхом подачі відповідної заяви від 04.09.2018 до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа №801/2018.

За інформацією Київського державного нотаріального архіву у справі № 02-33 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» том №1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 335 від 27 червня 2012 року міститься запис про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, викладеного на спеціальному нотаріальному бланку серії НОМЕР_4 , сторонами є інші особи та щодо іншого договору купівлі продажу квартири від 03 травня 2012 року, який був викладений на спеціальному нотаріальному бланку серії НОМЕР_2 .

Таким чином, в органу досудового розслідування наявні відомості, що невстановлені на цей час особи незаконно заволоділи вказаною квартирою шляхом реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відчужили її іншим особам.
Постановою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 від 20.01.2022 р. квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а відтак підпадає під визначений кримінальним процесуальним законодавством перелік майна, на яке може бути накладено арешт.

Враховуючи наведене, прокурор порушив питання про накладення арешту на вказану квартиру, з метою збереження речових доказів та забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування кримінального провадження.

Вислухавши пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

На думку слідчого судді, прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вказане нежитлові приміщення (групу приміщень), із забороною розпорядження вказаним майном, з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні наявні підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
За правилами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, слідчим суддею не встановлено.
При цьому, слідчим суддею враховується, що кримінальне провадження розслідується саме за фактом ймовірного заволодіння майном вказаною квартирою, внаслідок шахрайських дій.
Таким чином, слідчий суддя враховує, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. За таких обставин, клопотання підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, шляхом заборони відчуження даної квартири.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_16