Справа № 727/7595/21
Провадження № 1-кп/727/389/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року Шевченкіський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, українця, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується в участі у діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка», тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Фактичними обставинами скоєння кримінального правопорушення є дані про те, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов?язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов?язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей сомооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов?язань до Заключного акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Росіської Федерації від 02.03.1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного договору Російська Федерація зобов?язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтурчання у внутрішні справи додержання прав людини та основних свобод, спіробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов?язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки від 21.12.1965, що містить Декларацію про недопустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету від 14.12.1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручаня у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов?язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Упродовж 2013 року у зв?язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у невстановлених представників влади та збройних сил рОсійської Федерації виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміни меж території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організації на території України.

Так, 07 квітня 2014 року в місті Донецьку під беспосереднім керівництвом та контролем невстановлених представників влади та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна републіка» (далі - «ДНР»). Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими представниками влади та ЗС, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб?єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності «ДНР».

Вказана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв?язки, чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організації; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов?язки згідно з єдиним планом злочинних дій.

Так, на учасників силового блоку терористичної організації «ДНР» покладаються наступні обов?язки: систематична організація та здійснення актів застосування збройної сили проти держави Україна у особі представників сил АТО, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов?язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних сил України та інших військових формувань, задіяними у проведенні антитерористичної операції, створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності, вербування нових учасників до складу силового блоку терористичних організацій «ДНР» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями, захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об?єктів на території Донецької області; вчинення терористичних актів та диверсій на іншій території України; захоплення чи заволодіння у іншій спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою притидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні; силова підтримка учасників політичного блоку незаконних утворень «ДНР»; захоплення, а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд; організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

Водночас на учасників політичного блоку терористичної організації «ДНР» покладаються обов?язки: створення так званих «органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності; видача документів, які мають ознаки нормативно-правових актів, від імені нелегітимних «органів державної влади «ДНР»; організація та проведення незаконних референдуму та виборів на територіях, підконтрольних «ДНР»; проведення агітаційної роботи серед населення Донецької області щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії між лідерами «ДНР», представниками влади та ЗС РФ з метою координації дій щодо застосування актів збройної сили проти держави України, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для здійснення актів застосування збройної сили проти держави України, зокрема протидії правоохоронним органам та силам АТО; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України і осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» та для їх забезпечення протиправної діяльності; забезпечення учаників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організації є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров?я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об?єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов?язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

07.04.2014 року за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

13.04.2014 року через посилення сепаратиських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов?язки Президента України Указом від 14.04.2014 року за № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію (далі - АТО) із залученням Збройних сил України та інших військових формувань.

30 квітня 2018 року Президент України підписав Указ "Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», яким вводиться в дію рішення Ради національної безпеки і оборони та Наказ Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей». Згідно з наказом, з 14:00 30 квітня 2018 року, розпочато операцію об`єднаних сил відповідно до плану операції об`єднаних сил.

З квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичної організації «ДНР», що реалізують злочинний умисел невстановлених представників влади і ЗС РФ щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об?єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції та операції об?єднаних сил у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Як наслідок, під контролем терористичної організації «ДНР» опинилася частина території Донецької області, визначена постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування».

Водночас з метою створення в очах міжнародної спільноти та місцевих мешканців образу «ДНР» як легітимного державного утворення, забезпечення утримання частини території Донецької області, взятої представниками терористичної організації «ДНР» під контроль шляхом насильницьких злочинних дій, їх лідерами прийнято рішення щодо створення та функціонування окремих органів та установ політичного блоку «ДНР».

14.05.2014 року на території, тимчасово підконтрольній терористичній організації «ДНР», представниками останньої введено в дію так звану «Конституцію ДНР», якою визначено систему так званих «органів державної влади ДНР», в якій як «виконавчий орган» визначено «Совет министов ДНР» до складу якого увійшло так зване «Міністерство юстиції ДНР».

Також, 14.05.2014 року на території, тимчасово підконтрольній терористичній організації «ДНР» представниками останньої введено в дію так звану «Конституцію ДНР», якою визначено систему так званих «органів державної влади ДНР», в якій як «виконавчий орган» визначено «Совет министов ДНР» до складу якого увійшло так зване «Міністерство державної безпеки ДНР».

Терористичною організацією «Донецька народна республіка», з метою сприяння її діяльності, на підставі постанови ради міністрів ДНР від 17.07.2014 року № 17-5 «О создании МГБ ДНР», створено окремий структурний підрозділ - «Міністерство державної безпеки ДНР» (далі «МДБ ДНР»), в структуру якого увійшло так зване «Макіївське територіальне представництво», яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Дзержинського, 23.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, починаючи з 2014 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена) становиться одним із учасників «силового блоку» та співробітником структурного підрозділу терористичної організації, а саме займає посаду оперуповноваженого Макіївського міського відділу Міністерства державної безпеки терористичної організації «ДНР».

З цього часу ОСОБА_5 , будучи колишнім співробітником Управління СБ України в Донецькій області, маючи спеціальну освіту та професійні навички, спеціальну фізичну, військову та оперативну підготовку, перебрав на себе функції оперуповноваженого Макіївського міського відділу Міністерства державної безпеки терористичної організації «ДНР», забезпечуючи професійність та тривалість виконання злочинних дій, а також плануючи злочинну діяльність псевдодержавного органу терористичної організації «ДНР», отримуючи від скоєння злочинів протиправний дохід.

Відповідно до відведеної йому ролі у плані спільних злочинних дій та на виконання функцій, покладених на нього, ОСОБА_5 умисно, з власної інінціативи та з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, виконував наступні функції: здійснення оперативно-розшукової та контррозвідувальної діяльності діяльності, спрямованої на протидію підрозділам ЗС України, СБ України та інших формувань, залучених до проведення антитерористичної операції і операції об?єднаних сил на території Донецької області; здійснення заходів, пов?язаних з компроментуванням органів державної влади України та підрозділів ЗС України, СБ України та інших формувань, залучених до проведення антитерористичної операції і операції об?єднаних сил на території Донецької області; здійснення заходів спрямованих на залучення до участі у незаконному збройному формуванні «МДБ ДНР» нових учасників, а також проведення вербувань цівільного населення з метою збору інформації про підрозділи ЗС України, СБ України та інших формування, залучені до проведення антитерористичної операції і операції об?єднаних сил на території Донецької області; здійснення дій з переслідування місцевих мешканців за фактами та ознаками, ніби-то надання сприяння правоохоронним органам України та здійснення дій в інтересах України.

При цьому ОСОБА_5 усвідомлював, що терористична організація, учасником підрозділу якої він є, діє на території України незаконно та, що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров?я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов?язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції об?єднаних сил.

В результаті діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької області було спричинено масову загибель людей, а також зруйновано та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд, викрадено майно фізичних та юридичних осіб в особливо великому розмірі, таким чином умисні дії членів тероистичної організації призвели до тяжких фізичних та моральних страждань значної частини населення України.

Таким чином, своїми умисними діями які виразилися в участі у діяльності терористичної організації «ДНР» ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 24-1 КПК України.
За загальними правилами досудового розслідування, зокрема, визначеними статтями 42, 278, 279 КПК України, складені органом досудового розслідування повідомлення про підозру або повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри повинні бути вручені особі, а якщо її місце перебування невідоме, вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Статтею 297-5 глави 24-1 КПК України встановлений порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування.
Повістки про виклик підозрюваної особи у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем її проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрювана особа вважається належним чином ознайомлена з її змістом. Копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваній особі, надсилаються захиснику.
Так, згідно з матеріалами кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 надсилалися повідомлення про підозру та повістки про виклик (т.1 а.с.75-82, 85, 98-99, 100,101, 116,117, 118-121, 130-135, 136-139, ), також на офіційному сайті СБ України розміщувалися повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління СБ України в Чернівецькій області (т.1 а.с.86-94, 95), однак згідно з повідомленнями від 27.05.2021 року , від 08.06.2021 року, від 11.06.2021 року, від 14 червня 2021 року (т.1 а.с. 97, 103,119, 140) останній повертатися на територію , підконтрольну Україні, наміру не має, оскільки усвідомлює, що буде затриманий правоохоронними органами України.
Відповідно ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування та знаходиться при цьому в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області, ухвалою суду від 17.09.2021року прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинувального акту та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого. У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо(п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру, та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр».
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала на те, що з досліджених судом доказів та письмових матеріалів вбачається доведеність винуватості ОСОБА_5 . Та зважаючи на це просила обрати йому мінімальне покарання в межах санкції статті кримінального кодексу , в якій він звинувачується .
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України стверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового слідства доказами .
Так, допитаий судом свідок ОСОБА_6 суду надав показав, що він займався перевезеннями пасажирів з м. Костянтинівка до м. Донецька. Восени 2017 року був затриманий працівниками МДБ та доставлений в Макіївський відділок поліції, де був допитаний. Каже, що з ОСОБА_5 не знайомий. Хто він такий не знає. Його допитували люди в цивільному одязі. Каже, що пройшло багато часу і він не пам`ятає подій допиту в м. Макіївка. Крім того він був дуже наляканий, тому нічого не пам`ятає. Свідок ОСОБА_7 , суду надав показання, про те, що він займався пасажирськими перевезеннями з м. Костянтинівки в м. Донецьк. Працював він у ОСОБА_6 . Приблизно в 2018 році він був затриманий працівниками МДБ, які заставили його укласти з ними угоду про співробітництво. З умовами угоди він мав доповідати їм інформацію. Коли затримали ОСОБА_8 , йому подзвонили, щоб він приїхав у відділок у Макіїівку, однак він туди не поїхав , так як йому треба було поговорити з шефом , тобто з ОСОБА_9 . ОСОБА_10 надав йому номер телефону ОСОБА_5 для того щоб він передав йому продукти харчування. Пакети, які надавав йому ОСОБА_10 він передавав ОСОБА_5 досить часто. Знає, що ОСОБА_5 є співробітником МДБ . Бачився з ним десь 4-5 разів. Стовбуна описує, як високого , десь 35-40 років , короткостирижений, темноволосий, худорлявої статури. Він його впізнав коли проводилося впізнання по фото.. Каже, що ОСОБА_11 просив його по можливості фотографувати паспорти громадян , які були затримані на постах.
-Витягом з ЄРДР №0000064 від 20.11.2018 року, з якого вбачається, що 19.11.2018 року до ЄРДР за матеріалами правоохоронних органів було внесено відомості відносно ОСОБА_5 у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України (т.1 а.с.1 );
- Рапортом оперуповноваженого управління СБ України в Чернівецькій області про виявлення кримінального правопорушення з додатками відповідно до якого доповідається про отримання даних про незаконну діяльність збройного формування « Міністерства Державної безпеки Донецької народної республіки, а саме, Макіївського міжнародного відділу міністерства Державної безпеки Донецької народної республіки» ( а.с-7-44)
- Повідомленням про підозру ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляється про те, що він підозрюється в участі у діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка», тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 258-3 ч.1 КК України ( т.1а.с. 75-82).
-Листами начальника ГВКР Управління СБ України в Чернівецькій області № 75/2/2/502 від 27.05.2021 року, № 75/2/2/531 від 08.06.2021 року, № 75/2/2/553 від 11.06.2021 року, № 75/2/2/555 від 14.06.2021 року відповідно до яких на виконання доручення встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області, у зв`язку з чим встановлення фактичного його місця знаходження є неможливим. ОСОБА_5 повертатися на територію, підконтрольну силам ООС наміру не має (т.1 а.с.97, 103, 119,140) ;
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_6 заявив , що серед зображених на фотознімках осіб йому відома особа під №2 це ОСОБА_5 , співробітник ОСОБА_12 зв. МБД т.зв. ДНР , з яким він познайомився під час затримання співробітниками тюзв. МДБ т.зв. «ДНР» в підозрі нелегального перевезення осіб на тимчасово окуповану територію Донецької області, а саме в ході затримання та в приміщенні МРВ Макіївськго МДБ НЗФ ДНР ( а.с.7-9)
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 заявив , що серед зображених на фотознімках осіб йому відома особа під №2 це ОСОБА_5 , співробітник ОСОБА_14 зв. МДБ т.зв.ДНР , з яким він познайомився під час передачі алкогольних напоїв та сигарет поблизу супермаркету «Амстор» м. Донецьк ( а.с.16-18)
- - Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 заявив , що серед зображених на фотознімках осіб йому відома особа під №2 це ОСОБА_5 , співробітник Макіївского т.зв. МДБ т.зв.ДНР ( а.с.26-27)
- Протоколом огляду від 25.05.2019 року проведення негласної слідчої дії «Зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж», зокрема дослідженою в судовому засіданні інформацією що міститься на диску ( аудіофайли 17.12.2017 14:14:26, 14:55:59, 21.12.2017 14:10:38, 14:49:43, 25.15.2017 13:57:50 у ході проведення яких було одержано доступ до змісту телефонних розмов ОСОБА_5 (т.2 а.с.59);
- Протоколом огляду сайту «Миротворець» від 09 листопада 2020 року, відповідно до якого у пошуковій Інтернет системі встановлено інформацію про ОСОБА_5 на сайті https://myrotvorets.center/criminal/ stovbun-konstantin-sergeevich. Зображення сторінки додано до протоколу. Здійснено перехід на сторінку з обраною адресою і встановлено інформацію щодо ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розшукується Селідовським органом внутрішніх справ за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 405 ч.1 КК України (т.2 а.с.60-61)
- Протоколом огляду сайту «МГБ ДНР» , відповідно до якого в мережі «Інтернет» за допомогою веб браузеру « GogleChrome» було відшукано посилання на сайт за адресою: mgbdnr.ru/, де розміщена інформація про незаконне збройне формування терористичної організації Донецька народна республіка» ( а.с.62-66)
- Відповіддю на доручення від 21 березня 2019 року , відповідно до якого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.. 258-3 ч.1 КК України , отримано матеріали документування протиправної діяльності колишнього працівника СБ України, діючого бойовика т.зв. Макіївського МРВ МДБ «ДНР» ОСОБА_5 ( а.с.79-81) Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель та зареєстрований в АДРЕСА_1 , для спідкування зі своїми зв`язками використовує мобільні номери телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 є діючим бойовиком та перебуває на посаді старшого оперуповноваженого т.зв. «Цитаделі» з позивним « ОСОБА_16 » ( а.с.127)
- Листом №11/6-4002п від 26.04.2019 року відповідно до якого начальнику УВБ СБУ повідомляється, що за наявними даними в корпоративній автоматизованій інформаційній системі обліку кадрів та штатів УСБУ в донецькій області встановлено серед інших ОСОБА_5 ( т.2 а.с.173-174,182)
- Листом на виконання доручення № 75/6/1473 від 07.09.2020 року , відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_5 протягом 2014 -2019 років користувався мобільними номерами терміналів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . На даний час використовує мобільний номер незареєстрованого в Україні оператора мобільного зв`язку «Фенікс»00 ( т.2 а.с.188-199)
Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.1 ст. 258-3 КК України, тобто участь в діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка».
Суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустими в порядку ст.89 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України доведена повністю.
Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.
Поняття терористичної організації визначено в ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
Також, відповідно до ст.1 вищезазначеного закону, терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.
Тобто, терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст.258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.
При цьому, суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, в якому «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.
Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року №13 роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації - то відповідно до п.13 даної постанови, вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.
Таким чином, державним обвинуваченням доведено, що діяльність «ДНР» у складі якого діяло незаконне збройне формування н.з.ф. «Міністерство внутрішніх справ» є терористичною організацією.
При цьому, під час судового розгляду справи, суд враховує, що державним обвинуваченням було доведено, що ОСОБА_5 усвідомлював, що «ДНР» та інші незаконні збройні формування, які структурно входить до силового блоку терористичних організацій «ДНР» діють на території України саме як терористичні організації, діють на території України незаконно та, що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди, що призводить до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений сприяв у діяльності вищевказаних терористичних організаціях.
Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.
Судом під час судового розгляду справи вживалися всі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває ( т.3 а.с.55-57)
Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкції статті за цей злочин, оскільки даний вид покарання є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Також, суд, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції, з урахуванням чого суд вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_5 для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому суд не вбачає підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України.
Таку міру суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_5 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання.
На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя : ОСОБА_1