ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/199/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3268/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою (Ч.4 СТ.422-1)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційними скаргами захисників обвинувачених та клопотання про поновлення строку на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 09.12.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним вище рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказав, що прокурором не надано жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а судом першої інстанції не розкрито їх в ухвалі, можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не вивчалась.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався. В силу молодого віку не має власної сім`ї та у зв`язку із запровадженим карантином в Україні, останній не мав можливості працевлаштуватися на постій не місце роботи, а тому переймався випадковими заробітками. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також зазначає, що згідно обвинувального акту, затвердженого 24.03.2021 року відносно обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання не встановлено, позов не заявлено. Потерпілі не наполягають на подальшому утриманні ОСОБА_6 під вартою.

Вважає, що переховування від суду вимагає наявності матеріальних ресурсів та міцних соціальних зв`язків не за місцем мешкання та докази про наявність у останнього матеріальних та інших можливостей щодо такого переховування відсутні.

Також захисник заперечує щодо ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки всі слідчі дії проведені, а матеріали перебувають у суді. Звертає увагу апеляційного суду на вік потерпілих, які за віком старші обвинуваченого, що на думку захисника унеможливлює вплив на них.

Вказує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в повній мірі запобіг ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою за своєю фактичною суттю у даному кримінальному провадженні, виглядатиме як «авансове» відбування покарання в рахунок можливого призначення покарання судом у вигляді позбавлення волі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , згідно якого вбачається, що він спільно з іншими особами, вчинив дії на протиправне заволодіння чужого майна, шляхом подолання волі потерпілого, із застосуванням фізичного насильства.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3, ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, в силу молодого віку не має власної сім`ї, та у зв`язку з запровадженим на території України карантинних заходів, останній не мав можливості працевлаштуватися на постійне місце роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як на підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 , колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі обставини не спростовують встановлених судом першої інстанції ризиків.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 визначено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання не встановлено, цивільний позов не заявлено, оскільки це ті обставини, які будуть враховані судом під час розгляду кримінального провадження та винесення остаточного рішення по справі.

Доводи про те, що потерпілі не наполягають на подальшому утриманні ОСОБА_6 під вартою, те що потерпілі за віком старші обвинуваченого, а також те, що всі слідчі дії проведені, та матеріали перебувають у суді, що на думку захисника унеможливлює його вплив на потерпілих, колегія суддів оцінює критично, оскільки суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінований злочин може вдатися до відповідних дій.
Що стосується доводів захисника про значний час тримання обвинуваченого під вартою, слід зазначити, що відповідно до обставин справи, в цьому кримінальному провадженні встановлено реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені п.п 1,3 ч.1 ст.177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що висновок суду першої інстанції застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.12.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4