САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/497/21
Провадження № 1-кп/726/95/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.12.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Чернівці матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 08.07.2020, за обвинувальним актом, прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , який надійшов до суду 02.04.2021 по обвинуваченню:
неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, із неповною середньою освітою, студента ПТУ №9, неодруженого, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України, ч.1 ст. 121 КК України,
неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця за національністю, громадянина України, із неповною середньою освітою, учня ліцею №6, неодруженого, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України, ч.1 ст. 121 КК України,
неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця за національністю, громадянина України, із неповною середньою освітою, учня Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №37, неодруженого, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України, ч.1 ст. 121 КК України,
неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця за національністю, громадянина України, із неповною середньою освітою, учня Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №37, неодруженого, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України, ч.1 ст. 121 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його законного представника ОСОБА_8 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його законного представника ОСОБА_9 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його законного представника ОСОБА_10
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його законного представника ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
потерпілого ОСОБА_15 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_16 , -

У С Т А Н О В И В:
03.07.2020, приблизно об 18:00 годині, спільно неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля футбольного стадіону, що знаходиться між будинком №45 та будинком №49, що по вул. Хотинській, м. Чернівці, з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, прагнучи до самовиразу в насильстві над іншими, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, під малозначним приводом, проявивши особливу зухвалість, вчинили конфлікт з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в ході якого умисно нанесли останньому не менше двох ударів руками в область обличчя.
Після чого, перемістившись у лісосмугу біля будинку АДРЕСА_5 , не припиняючи хуліганських дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , усвідомлюючи явну перевагу у кількості та фізичній силі над останнім, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_7 , безпричинно, умисно наніс не менше одного удару руками в область тулуба потерпілого, спричинивши йому фізичного болю. У цей час ОСОБА_6 , приєднавшись до злочинних дій вказаних осіб скориставшись безпорадним станом потерпілого, умисно наніс не менше одного удару у область тіла ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_4 , продовжуючи свої хуліганській дії, діючи умисно, протиправно наніс один удар ногою у область тулуба потерпілого, який втративши рівновагу та не втримавшись на ногах впав на гумову шину та вдарився потиличним відділом об камінь, який знаходився на залитій бетоном гумовій шині, від чого останній втратив свідомість. І коли потерпілий перебував на землі, до вказаних дій приєднався неповнолітній ОСОБА_5 , який скориставшись безпорадним станом потерпілого, умисно наніс не менше одного удару руками в область тіла ОСОБА_15 .
Після вчинення вказаних дій, неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покинули місце вчинення кримінального правопорушення.
За вказаних обставин і у вказаному місці та часі неповнолітньому потерпілому ОСОБА_15 спричинено неповнолітніми ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому 4-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії, 9-го ребра по лопатковій лінії, перелом великого вертлюга лівої стегнової кістки, які в свою чергу відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб;
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб;
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб;
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Крім того, 03.07.2020, приблизно об 18:00 годині, спільно неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у громадському місці біля футбольного стадіону, що знаходиться між будинком №45 та будинком №49, що по вул. Хотинській, м. Чернівці, діючи умисно, в ході вчинення хуліганських дій, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинили конфлікт з потерпілим, в ході якого умисно нанесли останньому два удари руками в область обличчя. Далі перемістившись у лісосмугу біля будинків №45, де ОСОБА_7 , безпричинно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс не менше одного удару руками в область тулуба потерпілому, спричинивши йому фізичного болю. У цей час ОСОБА_6 , приєднавшись до злочинних дій вказаних осіб скориставшись безпорадним станом потерпілого, умисно наніс не менше одного удару у область тіла ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_4 продовжуючи свої хуліганській дії, діючи умисно, протиправно наніс один удар ногою у область тулуба потерпілого, який втративши рівновагу та не втримавшись на ногах впав на гумові шини. І коли потерпілий перебував на землі до вказаних дій приєднався ОСОБА_5 , який скориставшись безпорадним станом потерпілого, безпричинно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс не менше одного удару руками в область тіла ОСОБА_15 . В результаті вказаних дій потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 4-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії; 9-го ребра по лопатковій лінії; перелом великого вертлюга лівої стегнової кістки, що згідно висновків судово-медичного експерта №601 мд від 06.08.2020, №725 мд від 18.08.2020 та №110 д від 09.02.2021 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 ;
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 ;
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 ;
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 .
У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після роз`яснення їм суті обвинувачення, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України, визнали повністю. Пояснили кожен окремо, що всі обставини, викладені у пред`явленому їм прокурором обвинуваченні у судовому засіданні, відповідають дійсності.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_14 подала клопотання про звільнення її підзахисного від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд батька ОСОБА_7 .
Захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заявили усне клопотання аналогічного змісту щодо своїх підзахисних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Неповнолітні обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх законні представники підтримали заявлені захисниками клопотання та просили звільнити неповнолітніх від покарання, на підставі ч.1 ст. 105 КК України, у виді передачі їх під нагляд батьків. Батьки вказали на можливість здійснення нагляду за неповнолітніми.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , його законний представник та захисник погодилися із запропонованою прокурором мірою покарання.
Прокурор у судовому засідання, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченими своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України.
Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч.2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, остаточне покарання призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просив звільнити їх від покарання на підставі ч.1 ст. 105 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі їх під нагляд батьків.
Потерпілий ОСОБА_7 також підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, які не оспорює. Разом із законним представником ОСОБА_16 погодилися щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів у кримінальному провадженні та мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_4 і можливістю звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що вина неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України, доведена повністю.
Оскільки обвинуваченими, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, неповнолітні обвинувачені правильно зрозуміли зміст пред`явленого їм обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинувачених і потерпілого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують обвинувачених, документів, що стосуються речових доказів.
При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку. Вказане відображено у журналі судового засідання.
Таким чином, оцінивши показання обвинувачених, які останні надали суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленими із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , за обставин наведених у вироку; обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , за обставин наведених у вироку; обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , за обставин наведених у вироку та обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , за обставин наведених у вироку.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити неповнолітнім обвинуваченим, суд виходить із наступного.
У відповідності до ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років. Особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише, зокрема, за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) та за хуліганство (ст. 296 КК України).
Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього (ч.1 ст. 103 КК України).
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Так, при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, його поведінку після вчиненого та в процесі розгляду кримінального провадження, дані про особу винного, який раніше не судимий, навчається у Чернівецькому професійному машинобудівному ліцею, за попереднім місцем навчання у Чернівецькій загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 31 зарекомендував себе з негативної сторони, порушував дисципліну, знаходився на внутрішньошкільному обліку поліції, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, який може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, суд враховує і отриману судом досудову доповідь про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до якої виправлення останнього можливе без позбавлення або обмеження волі, проте у разі застосування ст. 75 КК України, рекомендується покладення на останнього ряду обов`язків, визначених ст. 76 КК України, з метою подальшого контролю за поведінкою неповнолітнього.
Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім .
Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.
Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що відносно останнього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі: за ч.1 ст. 122 КК України на строк 1 (один) рік та за ч.2 ст. 296 КК України на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Остаточне покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст. 122 та ч.2 ст. 296 КК України слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, у відповідності до ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.
Таким чином, беручи до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням його повного визнання вини у вчиненому, суд приходить до висновку про можливість виправлення останнього без відбуття реального покарання, звільнивши його із випробуванням з іспитовим строком та покладенням ряду обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, сприятиме загальній меті та цілям покарання.
Що стосується призначення покарання неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України, суд виходить із наступного.
Статтею 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Згідно ч.3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
У відповідності до роз`яснень, викладених в абз. 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Отже, в контексті вжитих законодавцем у диспозиціях статей 97, 105 КК України термінологічних формулювань - «без застосування покарання» та «не потребує застосування покарання», які по суті є аналогічними за своєю правовою природою і направлені на досягнення однієї мети кримінально правового реагування - виправлення засудженого, можливо зробити висновок, що застосування до неповнолітнього інституту звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру здійснюється судом без призначення неповнолітньому конкретного покарання, визначеного в санкції відповідної статті КК, за якою його було визнано винуватим.
Таким чином, вирішуючи питання щодо можливості звільнення неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру без призначення покарання, суд виходить із наступного.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, вчинив кримінальні правопорушення, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.
Крім того, згідно отриманої судом досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі.
Поряд із цим, враховуючи дані про особу винного, його належну поведінку після вчиненого, характеристику за місцем навчання у Чернівецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 31, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, який ознак психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, суд приходить до висновку, що на даний час неповнолітній обвинувачений не потребує застосування покарання, тобто про можливість звільнення ОСОБА_5 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі його під нагляд матері.
Саме такі примусові заходи виховного характеру сприятимуть виправленню неповнолітнього ОСОБА_5 і будуть дієвим та ефективним способом впливу на нього.
Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, його належну поведінку після вчиненого, дані про особу винного, його характеристику за місцем навчання у Чернівецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 37, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, який ознак психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, з врахуванням отриманої судом досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі, суд приходить до висновку, що на даний час неповнолітній обвинувачений не потребує застосування покарання.
Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.
Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі його під нагляд батька.
Саме такі примусові заходи виховного характеру сприятимуть виправленню неповнолітнього ОСОБА_7 і будуть дієвим та ефективним способом впливу на нього.
Що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд враховує те, що останній повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, його належну поведінку після вчиненого, дані про особу винного, його характеристику за місцем навчання у Чернівецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 37, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, який ознак психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.
Крім того, згідно отриманої судом досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 не потребує застосування покарання, а тому останнього можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі його під нагляд матері.
Саме такі примусові заходи виховного характеру сприятимуть виправленню неповнолітнього ОСОБА_6 і будуть дієвим та ефективним способом впливу на нього.
При цьому, судом отримана згода батьків на передачу їм під нагляд неповнолітніх обвинувачених. Строк такого нагляду суд вважає за доцільне визначити на 1 (один) рік.
Запобіжні заходи відносно обвинувачених не обиралися. Клопотань про їх обрання не надходило.
Цивільний позов не було заявлено.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі вищенаведеного ст.105 КК України та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368, 369-371, 373-374, 376, 392-395, 484-490 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України призначити йому покарання:
-за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
-за ч.2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. 1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_5 від покарання, без визначення його виду і розміру, та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.1, п.3 ч.2 ст.105 КК України у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строком на 1 (один) рік.
Оголосити ОСОБА_5 осуд за вчинені ним неправомірні дії. Попередити його про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної діяльності чи вчинення нового кримінального правопорушення.
Неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання, без визначення його виду і розміру, та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.1, п.3 ч.2 ст.105 КК України у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строком на 1 (один) рік.
Оголосити ОСОБА_6 осуд за вчинені ним неправомірні дії. Попередити його про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної діяльності чи вчинення нового кримінального правопорушення.
Неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 296 КК України.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від покарання, без визначення його виду і розміру, та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.1, п.3 ч.2 ст.105 КК України у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , строком на 1 (один) рік.
Оголосити ОСОБА_7 осуд за вчинені ним неправомірні дії. Попередити його про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної діяльності чи вчинення нового кримінального правопорушення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Садгірський районний суд м. Чернівці.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1