Справа № 681/909/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. м.Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 ,
представника органу опіки і піклування Шепетівської райдержадміністрації ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000570 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 9-го класу Полонської ЗОШ № 2 І-ІІІ ступенів, непрацюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

в с т а н о в и в:

До Полонського районного суду Хмельницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.

11.08.2021 року ОСОБА_5 через соціальну мережу «Instagram» знайшов оголошення місцевого жителя ОСОБА_4 про продаж мотоцикла марки Viper ZS 200 N 2013 року випуску та домовився з ним про зустріч в м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області по вул. Ходякова, 27, біля магазину «Маяк».

Так, 12.08.2021 року, близько 13.00 години ОСОБА_4 зустрівся з неповнолітнім ОСОБА_5 за вищевказаною адресою, де під час огляду мотоцикла ОСОБА_5 попросив в ОСОБА_4 проїхатися на ньому з метою перевірки його технічного стану.

В цей же день, час та місці ОСОБА_5 , не маючи коштів та наміру придбавати мотоцикл, зловживаючи довірою ОСОБА_4 , сів за кермо мотоцикла та поїхав в напрямку вул. Беркути в м. Полонне, таким чином заволодівши мотоциклом марки Viper ZS 200 N, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, вартістю 14 852 грн.

В подальшому ОСОБА_5 за допомогою свого знайомого ОСОБА_9 заховав мотоцикл у чагарниках поблизу вулиці Беркути в м. Полонне, при цьому останнього ввів в оману та повідомив, що придбав вказаний транспортний засіб, чим завдав матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_4 на суму 14 852 грн.

Такими своїми діями, ОСОБА_5 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_5 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся.

ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Законний представник ОСОБА_5 , його мати ОСОБА_7 просила задовольнити клопотання прокурора та передати сина під її нагляд.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просила суд задоволити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.

Потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання.

Представник органу опіки і піклування Шепетівської райдержадміністрації ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 "Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх", суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_5 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання. ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 14 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, яка згодна на передачу сина їй під нагляд.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у даному провадженні не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.22, ч. 2 ст.97, ст.105 КК України, керуючись ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 501 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні N0000570 відносно ОСОБА_5 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України задовольнити.

На підставі ч.1 ст.285 КПК України, ч.1 ст.97, ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України у зв`язку із застосуванням примусових заходів виховного характеру та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попередити неповнолітнього ОСОБА_5 , що відповідно до вимог частини третьої статті 97 КК України у разі ухилення неповнолітнього, що вчинив кримінальне правопорушення, від застосування до нього примусових заходів виховного характеру ці заходи скасовуються і він притягується до кримінальної відповідальності.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження № 0000570 від 12 серпня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Речові докази: мотоцикл марки Viper ZS 200 N, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ключ до нього та двигун, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого залишити ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1