Провадження №1-кп/523/162/21
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

08.09.2021 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника ТОВ "Турист" ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000671 по звинуваченню:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого не офіційно, одруженого, раніше не засудженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

Встановив:

Судом встановлено, що 31.10.2016 приблизно о 17:30 год. на території автопарку ТОВ «Турист», будівлі 2 А по вул. 7-а Пересипська в Суворовському районі м. Одесі, водій ОСОБА_12 перед виїздом не перевірив технічний стан та комплектність транспортного засобу, приступив до керування технічно несправного автобуса «BOVA FHD», р/н НОМЕР_1 , та почав здійснювати рух, порушивши вимоги п.п. 2.3. «а», 31.1., 31.4., 31.4.1. «а», «б», 31.4.5. «а», «б» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
п. 31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
п. 31.4.1. Гальмові системи:
а) Змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника;
б)під час дорожніх випробувань робочої гальмової системи перевищуються такі значення: «Автобуси гальмовий шлях - 18,3 м»;
п. 31.4.5. Колеса і шини:
а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів 2,0 мм, мотоциклів і мопедів 0,8 мм. Для причепів установлюються норми залишкової висоти малюнка протектора шин, аналогічні нормам для шин автомобілів-тягачів;
б) шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.
Вказане виразилося: у висоті малюнка протектора шини лівого внутрішнього колеса, яка дорівнювала 0 мм, мала оголені ділянки корду колеса та часткове пошкодження цього корду; у підтіканні мастила з лівого сальника полуосі заднього моста, внаслідок якого відбувається замаслювання гальмових колодок; у закріпленні гайкового ключа полімерною стяжкою на регулювальному болту фіксатора валу черв`яка-тріскачки важеля підведення колодок правого переднього колеса, який запобігає мимовільному відкручуванню даного регулювального болта; у відокремленні електричної проводки, яка підходить до датчиків ABS, на всіх колесах автобуса; у довжині гальмового шляху автобуса, який становив близько 20 м, тобто зазначені несправності знаходилися в місцях доступних для візуального спостереження, виникли задовго до події цієї пригоди та могли бути виявлені водієм, при проведенні огляду транспортного засобу перед його виїздом на лінію.

У подальшому, 01.11.2016 приблизно о 07:40 год. водій ОСОБА_12 будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, здійснював рух по третій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Новомиколаївська дорога в Суворовському районі м. Одеси, по якій організовано двохсторонній рух по три смуги для руху в кожному напрямку, з боку с. Олександрівка Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області в напрямку вул. Паустовського м. Одеси.

Наближаючись до перетину вул. Новомиколаївська дорога із заїздом на територію супермаркету «Таврія В», що регулюється світлофором, по сухому покриттю проїзної частини, у світлий час доби, маючи об`єктивну можливість вчасно помітити сигнали світлофору та інші транспортні засоби, які рухаються в одному з ним напрямку, не прийняв вчасно заходів до зменшив швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не вибрав безпечну дистанцію до транспортного засобу «ВАЗ 2101», р/н НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_13 що здійснював рух попереду по тій же смузі, чим порушив вимоги п.п. 2.3. б), 12.3. та 13.1. «Правил дорожнього руху» України, а саме:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; та допустив із ним зіткнення.

Після зіткнення автомобіль «ВАЗ 2101», р/н НОМЕР_2 , контактував із автобусом «БАЗ А 079.14», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який знаходився у статичному положенні в межах перехрестя на полосі зустрічного руху.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2101», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 58 від 06.02.2017 у ОСОБА_7 наявні наступні тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма в формі забою-стиснення головного мозку тяжкого ступеня, вогнищ геморагічних забоїв лівої лобної долі (кіркова та підкіркова), вдавленого перелому лобної кістки зліва, перелому верхньої стінки лівої орбіти з розповсюдженням лінії перелому на передню черепну ямку, потраплянням бульбашок повітря в порожнину черепа та крововиливом у чарунки решітчастої кістки, потраплянням бульбашок повітря у м`які тканини лобної області зліва, садна верхньої повіки лівого ока.

Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини рухаючогося автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів, на що вказують масивність виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження ОСОБА_7 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіяні 01.11.2016 та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 439-А від 16.01.2017: ходова частина та гальмівна система на момент виникнення цієї пригоди, мали невідповідності п.п. 31.1., 31.4., 31.4.1. а), б), 31.4.5. а), б) ПДР України, згідно з якими експлуатація цього транспортного засобу у такому стані ходової частини та гальмівної системи забороняється.

Дані невідповідності ПДР України виникли задовго до події ДТП та могли бути виявлені, як водієм та і відповідальними особам за випуск автобуса на лінію, при проведенні, як водієм так відповідальними особами за випуск автобуса на лінію, при проведенні огляду транспортного засобу перед його виїздом на лінію або при проведенні планового технічного огляду.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП № 43-А від 15.05.2017, в діях водія автобуса «BOVA FHD», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_12 вбачається невідповідність вимогам п.п. 31.1., 31.4., 31.4.1. а), б), 31.4.5. а), б) та 12.3. «Правил дорожнього руху» України, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 , свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті визнав, та пояснив, що дійсно у вказаний день та час не перевірив технічний стан та комплектованість транспортного засобу приступив до керування несправного автобуса, не прийняв вчасно заходів до зменьшення швидкості, не вибрав безпечну дистанцію до транспортного засобу «ВАЗ 2101» р/н НОМЕР_2 , що здійснював рух попереду по тій же смузі, у салоні якого перебував потерпілий ОСОБА_7 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Грошову допомогу потерпілому на витрати пов`язанні з лікуванням компенсував у повному обсязі, має намір в подальшому компенсувати моральну шкоду завдану потерпілим у наслідок дорожньо транспортної пригоди.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону, суд обмежився дослідженням доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_12 та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та досудової доповіді.

Обвинувачений, потерпілий та законний представник потерпілого, правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною

ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, є необережним, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно з місця мешкання, працює, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому.

При досліджені характеризуючих матеріалів, стороною захисту надана довідка про стан здоров`я батька обвинуваченого ОСОБА_15 , суд не приймає вказану довідку до уваги, оскільки довідка видана станом на 30.08.2019 року, а нових відомостей про стан здоров`я не адресу суду не надходило.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно з положеннями ст. 66 КК України, визнання провини та відшкодування шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілих, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути основне кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням іспитового терміну.

Суд вважає за доцільне, призначити обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначеного додаткового покарання строком на 3(три) роки, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України настали тяжкі наслідки.

Комунальною установою «Одеська обласна дитяча лікарня» ( м.Одеса, вул..Ак.Воробйова, 3) було заявлено позовні вимоги до ОСОБА_12 у розмірі на суму дві тисячі дев`ятнадцять гривень в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих.

Потерпілими ОСОБА_7 під час розгляду справи заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі сто тисяч гривень та матеріальну шкоду на користь ОСОБА_7 в розмірі двадцять чотири тисячі дев`яносто три гривні. Матеріальна шкода в ході судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_12 відшкодована у повному обсязі про що надано відповідні квитанції, які долучені до матеріалів кримінального провадження. Також надано квитанції щодо сплати частини моральної шкоди у розмірі десять тисяч гривень.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_11 було подано на адресу суду відзив на позовну заяву у якій відповідач просить залучити у якості третьої особи страхову компанію ПрАТ СК Здорово та визнати в якості відповідача ТОВ «Турист» (м.Одеса, вул. Гагарінське плато,5) оскільки на час дорожньо транспортної пригоди відповідач ОСОБА_12 працював на підприємстві ТОВ «Турист".

При вирішені питання обґрунтованості заявлених цивільних позовів, суд враховує наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, за приписами статті 12 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 1188 ЦПК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з наведеного, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги Комунальної установи «Одеська обласна дитяча лікарня» ( м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 3) на суму дві тисячі дев`ятнадцять гривень в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням сприводу його здоровя, а також душевних страждань перенесених під час ДТП.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання у звязку з розладом його здоровя та тривалої реабілітації, тому суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі сто тисяч гривень є достаніми виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Повертаючись до письмового відзиву на позовну заяву відповідача, суд, бере до уваги наступне, за змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Разом з тим, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до наступного, посилання у відзиві та клопотанні захисника ОСОБА_11 щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди з третіх осіб, судом до уваги не приймаються, оскільки дані вимоги суперечать нормам ЦПК, з тих підстав, що вимоги пред`явлені до особи яка вчинила дорожньою- транспортну пригоду, а тому законодавство України не передбачає можливості стягнення шкоди з третіх осіб, які не є відповідачами у справі.

Крім того, згідно ст.51 ЦПК України, право на залучення відповідачів по справі належить позивачу.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз - стягнути з засудженого.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 128-129, 370, 373-374 КПК України,81,1200 ЦПК, суд Ухвалив:

ОСОБА_12 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 , від відбування основного покарання з випробуванням на три роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_12 , виконувати покладені на нього обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції);

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 2 п. 2 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції).

До набрання вироком законної сили обрати у відношеня засудженого ОСОБА_12 ., запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, після скасувати.

Позовні вимоги Комунальної установи «Одеська обласна дитяча лікарня» ( м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 3) на суму дві тисячі дев`ятнадцять гривень в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих задовольнити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_12 - дві тисячі дев`ятнадцять гривень на користь Комунальної установи «Одеська обласна дитяча лікарня» ( м.Одеса, вул.Ак.Воробйова, 3)

Позовні вимоги позивача ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в частині моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) сто тисяч гривень.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз у сумі шість тисяч сімсот двадцять сім гривень девяносто дві копійки стягнути з засудженого ОСОБА_12 .

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апелляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеса ОСОБА_1