Ухвала

Іменем України

17 січня 2022 року
м. Київ
справа № 577/2041/20

провадження № 51- 5734 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк перебування його під вартою з 10 червня 2020 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 490 грн. 35 коп.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 17 травня 2020 року о 15:37 перебував на території не функціонуючого ринку на перехресті вул. Братів Лузанів та вул. Батуринська в м. Конотоп, де з салону автомобіля марки «Мерседес Спринтер», д. н. з. НОМЕР_1 , викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , завдавши таким чином майнової шкоди потерпілому на загальну суму 442,50 грн.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року стосовно нього без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. При цьому засуджений в касаційній скарзі порушує питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, а саме ст. 69 КК України, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. В доповненнях до касаційної скарги, що надійшли на виконання ухвали Верховного Суду від 09 грудня 2021 року про залишення його касаційної скарги без руху, засуджений ОСОБА_4 просить змінити вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі. Разом з тим засуджений ОСОБА_4 стверджує, що суд при призначенні покарання безпідставно не застосував ст. 69 КК України при наявності пом`якшуючих обставин: активного сприяння розкриттю злочину; добровільного відшкодування майнової шкоди; щирого каяття у вчиненому; злочин вчинено без зухвалості та без значної матеріальної шкоди, що істотно знижує ступінь тяжкості злочину.

Мотиви суду
Перевіривши дотримання засудженим порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги, доповнень до касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі з доповненнями засудженого не оспорюються,а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Доводи засудженого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_4 врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, не одружений, не працюючий.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування майнової шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.
З урахуванням вищевикладених обставин, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, суд вирішив, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Суд не знайшов підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, даним про особу обвинуваченого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави постановлення такого рішення.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені обвинуваченим ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування майнової шкоди, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке є наближеним до мінімального, і на переконання колегії суддів апеляційного суду відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У своїй ухвалі апеляційний суд зазначив, що визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_4 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про застосування до нього положень ст. 69 КК України колегія суддів апеляційного суду визнала необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.Апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду, обґрунтованим у вироку, про те, що підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України немає.

На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_4 судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у розмірі, передбаченому санкцією статті за вчинений злочин, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.
В касаційній скарзі з доповненнями засудженого не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі з доповненнями засудженого не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги з доповненнями не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги з доповненнями та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою з доповненнями на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3