Справа № 152/1060/21
У Х В А Л А

29 жовтня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1060/21
Провадження №1-кп/152/100/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року, за обвинувальним актом від 30.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

- клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої
ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,
учасника судового
провадження потерпілої ОСОБА_7 ,

встановив:

31.08.2021 року на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області з Вінницької обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт, складений ст. слідчим в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та затверджений прокурором відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 , з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

20.09.2021 року у кримінальному провадженні проведено підготовче судове засідання (а.с.49-56).
На підставі ухвали суду від 20.09.2021 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні, зокрема, судове засідання призначено на 29.10.2021 року о 13 годині (а.с.49-56).

Обвинувачена ОСОБА_3 знаходиться під вартою та утримується в СІЗО ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» МЮ України.

На підставі вказаної вище ухвали суду від 29.09.2021 року, запобіжний захід обвинуваченої ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжено на строк шістдесят днів, тобто до 18.11.2021 року (а.с.49-56).
У зв`язку із недоставлянням обвинуваченої ОСОБА_3 в судове засідання РКС ГУНП у Вінницькій області, про що начальником роти повідомлено суд вранці 29.10.2021 року (а.с.76), ухвалою суду у порядку підготовки до здійснення судового засідання, призначеного на 29.10.2021 року у цьому кримінальному провадженні, постановлено ухвалу про участь обвинуваченої ОСОБА_3 у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке провести з використанням технічних засобів при трансляції з іншого приміщення за межами приміщення Шаргородського районного суду, а саме з приміщення Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» Міністерства юстиції України (а.с.77-78).

У зв`язку із тим, що обвинувачена ОСОБА_3 заперечувала щодо допиту свідків у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зсилаючись на незадовільну чутність того, що відбувається в залі судового засідання та не можливість розрізняти всі висловлювання учасників судового процесу, то в судовому засіданні була допитана лише потерпіла ОСОБА_9 , після чого змінено порядок судового розгляду та свідки, котрі з`явилися до суду, повідомлені про неможливість їх допиту у цьому судовому засіданні та про їх виклик у наступне судове засідання, у зв`язку із чим виникла необхідність відкладення судового розгляду.

Прокурором ОСОБА_6 подано до суду клопотання прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.82-84).

Узагальнено клопотання мотивоване тим, що продовжують залишатися ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховані слідчими суддями при обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_3 , зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1), знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2), незаконно впливати на потерпілих, свідків, спеціалістів, експертів (п.3), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п.5), а також, до спливу дії запобіжного заходу не можливо розглянути справу, допитати свідків, тому слід продовжити запобіжний захід на строк шістдесят днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав, просить задовольнити у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України зберігається впродовж тримання обвинуваченої під вартою. До того ж, прокурор вважає, що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки наявні ризики невиконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, незаконний вплив на свідків, можливість переховуватися від суду з огляду на те покарання, яке може бути призначене обвинуваченій у випадку визнання її винуватою. З огляду на суспільний інтерес та з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків просить продовжити запобіжний захід на 60 днів.

Потерпіла ОСОБА_7 заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу, вважає, що слід застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачена ОСОБА_3 і її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 зсилається на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілу, свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити речі чи документи не підтверджені доказами. Тяжкість злочину та тяжкість покарання за вчинений злочин не є ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_5 зазначив, що доказів того, що обвинувачена переховуватиметься від суду не надано, при цьому, з 07.05.2020 року по теперішній час ОСОБА_3 утримується під вартою, у розшуку не перебувала; доказів того, що обвинувачена впливатиме на свідків чи потерпілу не наведено, до того ж, потерпіла вже допитана в суді. Свідками, згідно з реєстром, є тільки двоє понятих, а також матір обвинуваченої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за місцем проживання якої вчинено злочин, на яких ОСОБА_3 не має наміру впливати. Також, вважає, що не наведено доказів того, що обвинувачена вчинятиме інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_3 не судима, позитивно характеризується за місцем проживання.

Отже, адвокат ОСОБА_5 вважає, що взагалі відсутні будь-які ризики, передбачені у ст.177 КПК України, а також їх наявність не доведено прокурором.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду, що прокурором у кожному судовому засіданні зазначаються одні і ті ж ризики, передбачені ст.177 КПК України, без їх аналізу та доказування, не дивлячись на те, що суд в ухвалі від 20.09.2021 року вже зазначив про їх відсутність на час розгляду попереднього клопотання прокурора.

Також, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду, що прокурором у клопотанні навіть не розглядається питання про більш м`який запобіжний захід, що суперечить нормам КПК України, з огляду на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

29.10.2021 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт (а.с.85-87).

У клопотанні адвокат ОСОБА_5 просить застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації і фактичного проживання обвинуваченої до затримання, за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ст.194 КПК України (а.с.85-87).

Узагальнено клопотання адвоката мотивоване тим, що на його переконання наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, яким вважає цілодобовий домашній арешт з огляду на таке: ОСОБА_3 є не судимою; відсутні ризики, на які зсилається прокурор щодо необхідності продовжуваного тримання ОСОБА_3 під вартою, передбачені п.п.2, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, а наявність одного ризику, визначеного в ухвалі суду від 20.09.2021 року, передбаченого п.1 ст.177 КПК України, дає підстави для ствердження, що цілодобового домашнього арешту буде достатньо для запобігання цьому ризику.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання та просять його задовольнити з наведених вище підстав.

До того ж, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду, що обвинувачена позитивно охарактеризована за місцем проживання, має постійне зареєстроване місце проживання, матір обвинуваченої не заперечує щодо проживання ОСОБА_3 під цілодобовим домашнім арештом у будинку АДРЕСА_1 , проживатиме там разом із обвинуваченою та малолітніми дітьми останньої, яка є багатодітною матір`ю. Матір обвинуваченої досі не може оформити опіку над трьома малолітніми онуками, не може влаштуватися на роботу, оскільки змушена доглядати дітей, тому відчуває потребу у додаткових коштах.

Прокурор ОСОБА_6 заперечує щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з огляду на те, що об`єктивно наявні ризики впливу обвинуваченої на свідків, в тому числі матір, яка є свідком, згідно з Реєстром матеріалів, а також ризик переховуватися від суду.

Потерпіла ОСОБА_7 не заперечує щодо задоволення клопотання захисника та просить його задовольнити, оскільки вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченій, що сприятиме інтересам малолітніх онуків, які сумують за матір`ю.

Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, вислухавши думки прокурора, обвинуваченої, захисника обвинуваченої, потерпілої з приводу заявлених клопотань, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Також, у п.70 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», найперше, про що Суд нагадує, що розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і що законність тримання під вартою обвинуваченого слід оцінювати, виходячи з особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку затримання можна виправдати лише тоді, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги до свободи людини, зафіксовану у статті 5 Конвенції.

Крім того, у п.68 рішення ЄСПЛ у справі «Баришевський проти України», Суд зазначив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги п.3 ст.5 Конвенції.

Так, судом встановлено, що запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 застосовано та продовжено за рішенням слідчого судді та суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

07.05.2021 року ОСОБА_3 затримано в порядку ст.208 КПК України (п.1 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

08.05.2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчим суддею Вінницького міського суду (п.2 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

02.07.2021 року та 26.08.2021 року слідчим суддею Вінницького міського суду продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою (п.п.6, 7 розділу ІІІ Реєстру матеріалів).

20.09.2021 року ухвалою Шаргородського районного суду за наслідками підготовчого судового засідання продовжено ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з 20.09.2021 року до 18.11.2021 року (а.с.49-56).

Таким чином, строк дії запобіжного заходу визначено до 18.11.2021 року.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, відповідно до чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує ч.3 ст.331 КПК.

Частиною 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 та клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Так, ч.1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд констатує, що тривалість тримання ОСОБА_3 під вартою (з 07.05.2021 року, тобто понад шість місяців) не може обґрунтовуватися прокурором у клопотанні одним лише існуванням обґрунтованої підозри, оскільки цього вже не достатньо та обґрунтованість підозри констатована слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

Також, суд зауважує, що при обґрунтуванні клопотання прокурором здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, а прокурором ОСОБА_6 під час судового розгляду здійснюється посилання лише на п.п.1, 3 ст.177 КПК України.

Так, в ухвалі від 20.09.2021 року суд уже зазначав, що на час підготовчого засідання судом не було встановлено ризиків, передбачених п.п.2, 4, 5 ст.177 КПК України, більше того, суд вказав, що ці ризики не існують.

Разом з тим, у письмовому клопотанні прокурор вкотре зсилається на одні і ті самі підстави для застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , без їх обґрунтування.

Виходячи з обвинувального акту, ОСОБА_3 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Серед свідків обвинувачення, як вказав адвокат ОСОБА_5 та не заперечили обвинувачена ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_6 , зазначено свідка ОСОБА_10 , котра є матір`ю обвинуваченої, та свідка ОСОБА_11 , за місцем проживання якої вчинено злочин, тому суд вважає, що продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, зокрема, можливий незаконний вплив обвинуваченої на вказаних свідків, які не допитані в суді, оскільки обвинувачена не була доставлена РКС ГУНП у Вінницькій області до залу судового засідання, а допит свідків у режимі відеоконференції став неможливим через незадовільну чутність нею судового процесу у залі судового засідання та у зв`язку із цим відмову обвинуваченої від допиту свідків при її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Вказане дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачена, перебуваючи на волі, навіть під цілодобовим домашнім арештом, про що просить сторона захисту, може незаконно впливати на недопитаних у суді свідків.

Відтак, наявність вказаного ризику, який передбачений п.3 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу.

Тяжкість покарання в сукупності із ризиком незаконного впливу на свідків, на переконання суду, свідчить про наявність суспільної небезпечності обвинуваченої і дає підстави вважати, що наявна небезпека ухилення її від правосуддя, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, небезпеку переховування обвинуваченої від правосуддя суд оцінює не лише, виходячи із тяжкості покарання, а враховує і ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи, що судове провадження не може бути завершене до спливу строків дії запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченої, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити, оскільки судове засідання слід відкласти через неможливість допиту свідків, які прибули у судове засідання, та повторного виклику свідка, який не прибув у судове засідання, та через відсутність у прокурора ОСОБА_6 письмових та речових доказів, які включено судом до обсягу досліджуваних доказів, тоді як строк тримання під вартою закінчується 18.11.2021 року, а ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, залишилися, що проаналізовано судом вище.
Наявність вказаних ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України, виправдовує продовжуване тримання обвинуваченої під вартою, зокрема, з 07.05.2021 року, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, про що просить адвокат ОСОБА_5 у поданому до суду клопотанні в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 .

До того ж, суд звертає увагу, що обвинуваченій ОСОБА_3 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, тобто, на переконання суду, з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України, ОСОБА_3 є суспільно-небезпечною, тоді як за адресою, за якою пропонується здійснювати її цілодобовий домашній арешт, зареєстровані та проживають малолітні діти обвинуваченої з бабусею свідком ОСОБА_10 .

Разом з тим, висновку відповідного органу опіки чи іншого органу, що діє в інтересах малолітніх дітей, щодо можливості проживання обвинуваченої з дітьми під цілодобовим домашнім арештом та щодо того, що таке проживання не суперечитиме інтересам дітей, суду не представлено.

Крім того, як повідомила суду обвинувачена, будинок АДРЕСА_1 , де пропонується здійснювати її цілодобовий домашній арешт, належить не їй, а її батькові, тоді як будь-які докази щодо права власності на вказаний будинок, а також дозвіл власника на перебування ОСОБА_3 у вказаному будинку під цілодобовим домашнім арештом суду не надано.

Відтак, підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, тобто для задоволення клопотання сторони захисту, суд не вбачає.

Так, частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Також, суд керується нормами КПК України та практикою ЄСПЛ, яка є джерелом права.

Так, згідно із ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір шкоди; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, ч.1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи наведені обставини, проаналізувавши законодавство та практику ЄСПЛ, суд вважає, що є підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою, що буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам, визначеним п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку із викладеним, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу не може бути задоволено.

Крім того, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом від можливого ухилення обвинуваченої від правосуддя.

Підстав для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт, суд не вбачає.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.197 КПК України).

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).

Керуючись ст.ст.331, 176-178, 181, 183, 369, 372, 395, 196, 197, 199, 201 КПК України, суд
ухвалив:

Розгляд справи підставі обвинувального акта від 30.08.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 07.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відкласти на 22 листопада 2021 року о 13 годині у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в залі судових засідань №1.

Визначити резервну дату наступного судового розгляду у судовому засіданні 29 листопада 2021 року.

Виклик учасникам справи та свідкам у судове засідання, призначене на 22.11.2021 року о 13 годині поновити.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обраний ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 08.05.2021 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , який продовжувався ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду від 02.07.2021 року та від 26.08.2021 року, ухвалою Шаргородського районного суду від 20.09.2021 року продовжити на строк шістдесят днів, починаючи з 29 жовтня 2021 року до 27 грудня 2021 року включно. Строк тримання під вартою ОСОБА_3 вираховувати з моменту її затримання з 07.05.2021 року.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст.284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

Копію ухвали надіслати обвинуваченій ОСОБА_3 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, негайно після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1