печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , особи, в інтересах якої подано скаргу, ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про оскарження рішення про видачу особи (екстрадицію), -
В С Т А Н О В И В :

У провадження слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на наказ Заступника Міністра з питань Європейської інтеграції ОСОБА_6 від 06.11.2020 про постанову Генерального прокурора ОСОБА_7 від 15.05.2020 р. про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п.п. а, г ч. 4 ст. 228.1 (14 епізодів), ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 (9 епізодів), п. а ч. 4 ст. 228.1 (2 епізоди), п.п. а, г ч. 4 ст. 228.1 (3 епізоди) КК Російської Федерації.
В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає про те, що оскаржувана постанова була прийнята за результатами розгляду запиту Російської Федерації про видачу громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова мотивована, тим, що екстрадиційна перевірка прокуратури Київської області не встановила обставин, передбачених ст. 589 КПК та міжнародними договорами, для відмови у видачі ОСОБА_8 , зокрема, враховано, що останній не має статусу біженця.
Однак, заявник вказує, що станом на сьогоднішній день ОСОБА_4 звернувся за захистом в Україні та отримав довідку №011889 про звернення за захистом в Україні яка діє до 18.12.2021 року .
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , та особа, в інтересах якої подано скаргу, ОСОБА_4 підтримали доводи скарги з наведених в ній підстав, подав письмові доповнення та просив скаргу задовольнити, скасувати постанову, оскільки буде допущено порушення прав останнього.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення скарги, вважає, що запит відповідає всім нормам. Крім того, зазначає, що даних про те, що ОСОБА_4 звернувся за захистом у них не було.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши доводи скарги та долучені до неї матеріали, додатково долучені сторонами документи, слідчий суддя дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів скарги, до Офісу Генерального прокурора 07.02.2020 надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 , для притягнення до кримінальної відповідальності.
Постановою Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентиніни від 15.05.2020 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбачених ч.1 ст.210, ч. 3 ст. 30, п.п.а,г ч.4 ст.228.1(14 злочинів), ч.3 ст. 30, ч.5 ст.228.1 (9 злочинів), п.а, ч.4 ст.228.1 (2 злочини), п.п.а.г ч.4 ст.228.1 (3 злочини) КК Російської Федерації.
В обґрунтування постанови вказано, що у ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Київської області за дорученням Офісу Генерального прокурора, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає статусу біженця, не є громадянином України, на території України до кримінальної відповідальності не притягується.
Відповідно до п.2 ст.541 КПК України - видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави. П.8 ст.541 КПК України визначає, що екстрадиційна перевірка - діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин;
Частиною 1 статті 589 КПК України передбачений перелік підстав, які перешкоджають видачі особи іноземній державі, зокрема у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Наразі принцип невислання вважається частиною звичаєвого міжнародного права. У найбільш загальному вигляді принцип невислання відображений в ст. 33 Конвенції про статус біженців 1951 року, відповідно до якої «договірні Держави не будуть жодним чином висилати або повертати біженців до кордонів країни, де їхньому життю чи свободі загрожуватиме небезпека через їхню расу, релігію, громадянство, належність до певної соціальної групи або політичні переконання».
Також принцип невислання знайшов своє втілення у ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських чи принизливих видів поводження і покарання 1984 року (далі - Конвенція 1984 року), якою встановлено, що жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.
Слід звернути увагу, що дія ст. 3 Конвенції 1984 року поширюється на всіх людей, які знаходяться під юрисдикцією держави, у тому числі біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, шукачів захисту та інших категорій осіб. Більше того, ця норма не допускає виключень.
Принцип невислання також знайшов відображення в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який застосовує цей принцип в аспекті ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» («Soering v. The United Kingdom», заява № 14038/88, рішення від 07 липня 1989 року) ЄСПЛ констатував, що ст. 3 Конвенції забороняє вислання іноземця, якщо було виявлено серйозні підстави вважати, що екстрадиція цієї особи спричинить для нього реальну загрозу бути підданим катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
У законодавстві України принцип невислання закріплений у ст. 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VI).
Україна надає захист іноземним громадянам і особам без громадянства, які його шукають на її території, у порядку, визначеному Законом № 3671-VI, шляхом: визнання біженцем; визнання особою, яка потребує додаткового захисту; визнання особами, які потребують тимчасового захисту.
Водночас згідно із законодавством України заборона вислання (екстрадиції) біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, та осіб, які потребують тимчасового захисту, не перешкоджає проведенню щодо них екстрадиційної перевірки.
Проте, відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
В судовому засіданні встановлено, що 13.04.2020 та 10.08.2020 року ОСОБА_4 звертався до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області, із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.
З листа Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області від 08.05.2020 року вбачається, що при подачі до вказаної установи заяви про визнання ОСОБА_4 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту останнім порушено порядок звернення із заявою, у зв`язку з чим направлено останньому банк заяви-анкети про визнання біженцем для подальшого заповнення та звернення після завершення карантину.
В подальшому, 10.08.2020 року ОСОБА_4 подав заяву-звернення у встановленому законом порядку, в якій просив визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
В матеріалах справи міститься довідка №011889 відповідно до якої ОСОБА_4 звернувся за захистом в Україні, яка діє до 18.12.2021 року.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність перевірки та з`ясування вказаних обставин, які відповідно до ч.2 ст.589 КПК України є підставою для відмови у видачі особи.
Крім того, під час проведення екстрадиційної перевірки необхідно перевірити доводи сторони захисту щодо наявності належного міжнародного законодавства, яке застосовується у даній справі, а також інші доводи захисників щодо неповноти проведеної перевірки, та відповідно до положень ст.110 КПК України при прийнятті постанови навести мотиви, їх обґрунтування та посилання на норми законодавства.
Враховуючи наведене, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами, дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим наказ постанову Генерального прокурора ОСОБА_7 від 15.05.2020 р. про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення останнього до кримінальної відповідальності, підлягає скасуванню.
Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.369-372, 589- 591 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про оскарження рішення про видачу особи (екстрадицію) задовольнити.
Скасувати постанову Генерального прокурора ОСОБА_7 від 15.05.2020 р. про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1