Номер провадження: 11-сс/813/433/22
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморської районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , із визначенням розміру застави, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000769 від 12 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Приморської районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000769 від 12 грудня 2021 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначено заставу у розмірі сто шістдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 200 гривень.

Строк дії ухвали визначено до 12 березня 2022 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувало тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, постановленою із порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник стверджує, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, у нього на утриманні перебуває малолітня дитина 2020 року народження, а також підозрюваний працював, має позитивні характеристики з місця проживання.

На думку апелянта, ризик переховування підозрюваного недоведений, оскільки сторона обвинувачення надала лише довідку про судимість ОСОБА_6 , однак останній не переховувався у даному кримінальному провадженні, його не було оголошено у розшук.

Апелянт вважає, що слідчий суддя не врахував, що докази сторони обвинувачення не змінились з моменту обрання запобіжного заходу.

Також захисник ставить під сумнів законність початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки у постанові прокурора про виділення матеріалів кримінального провадження не міститься відомостей про те, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, а до моменту виділення матеріалів кримінального провадження останній процесуального статусу підозрюваного не набув.

Крім того, апелянт стверджує про порушення територіальної підслідності, зважаючи, що відсутня постанова прокурора про призначення територіальної підслідності.

Захисник стверджує, що повідомлена ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою, оскільки під час проведення обшуку в його транспортному засобі не було виявлено доказів, які б свідчили про факт збуту психотропних речовин, а також стороною обвинувачення не встановлено: джерело придбання психотропних речовин; особу, з якою ОСОБА_6 вступив у злочинну змову; канали, шляхи збуту таких речовин.

Також апелянт вважає, що слідчий суддя не дотримався вимог кримінального процесуального закону визначаючи розмір застави ОСОБА_6 , оскільки підозрюваному у вчиненні тяжкого злочину розміру застави обирається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_5 підтримала свою апеляційну скаргу, просила задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_8 , повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою від 15 лютого 2022 року, в якій просив проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності, посилався на зайнятість в іншому кримінальному провадженні.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, захисника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він у невстановлений досудовий розслідуванням час, спосіб, перебуваючи на території м. Одеси, з корисливих мотивів, вступив у попередню змову з невстановленому особою, з якою домвився незаконно збувати наркотичні засоби та психотропні речовини на території м. Одеси.

12 грудня 2021 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 12, співробітниками УБН в Одеській області ДБН НП України разом із співробітниками УПП в Одеській області було зупинено транспортний засіб «Mercedes-Benz E200 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 та в якому виявлено: 5 полімерних пакетів з порошкоподібною речовиною білого кольору; 9 полімерних пакетів з кристалічною речовиною зеленого кольору; полімерні пакети з таблетками жовтого кольору.

Надалі, з метою виявлення наркотичних засобів у порошкоподібній речовині білого кольору, було застосовано експрес-тест «IDENTA IDT 5000 Amphetamune Methamphetamine Identification IDenta LOT: 5013120А», в ході якого колір рентгену в суміші змінився на помаранчевий, що вказує на те, що в досліджуваній порошкоподібній речовині міститься психотропна речовина амфетамін або метамфетамін, кількісним вмістом більше 1,5 грама.

12 грудня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту психотропних речовин у великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, обґрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-протоколом обшуку від 12 грудня 2021 року;

-протоколом огляду предметів від 12 грудня 2021 року;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 липня 2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про недопустимість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , оскільки вирішення вказаного питання є суто прерогативою відповідного суду, у разі складання та скерування обвинувального акту, і не підлягає вирішенню слідчим суддею, апеляційним судом на етапі досудового розслідування.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, зважаючи на передбачену законом відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років із конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та слідчого судді, суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на теперішній час у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, у провадженні Суворовського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Вказані обставини також дають підстави для висновку про те, що існує ризик, передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки слідчий у своєму клопотанні формально вказав на такий ризик, не надавши жодних обґрунтувань.

Водночас, апеляційний суд вважає, що підозрюваний може незаконно впливати на учасників кримінального провадження з огляду на те, що після повідомлення йому про підозру та отримання відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 має процесуальну можливість для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відтак, достеменно знати анкетні відомості учасників кримінального провадження, зокрема, адреси проживання, роботи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілого та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, у разі подальшого затвердження та скерування обвинувального акту до суду, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.
Апеляційний суд бере до уваги обставини, які відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, відтак, не має постійного джерела доходу.

Разом з цим, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що у ОСОБА_6 на утриманні перебуває малолітня дитина, оскільки вказані відомості не підтверджуються наданими матеріалами кримінального провадження, аналогічно, матеріали не містять відомостей про працевлаштування останнього.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного.

Між тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив розмір застави для підозрюваного ОСОБА_6 , який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

В порушення вимог п.2) ч.5 ст. 182 КПК України слідчий суддя не врахував, що максимальний розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскарженої ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_6 застави в розмірі сто шістдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 200 гривень.

Крім того, слідчий у своєму клопотанні про продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив про можливість застосування до підозрюваного застави у вказаному розмірі, проте жодним чином не обґрунтував таку вимогу та виключність обставин кримінального провадження, які підтверджують нездатність передбаченого кримінальним процесуальним законом розміру застави забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Прокурор, не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, заперечення на апеляційну скаргу не подав та також не довів, що існують виключні обставини для застосування застави у розмірі поза межами, встановленими кримінальним процесуальним законом у даному кримінальному провадженні.

Системний аналіз кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що до повноважень слідчого судді, в тому числі, відноситься здійснення контролю щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу до підозрюваного, який запропонований слідчим чи прокурором у відповідному клопотанні. При цьому, на слідчого судді покладається також прямий обов`язок перевірки обґрунтованості клопотання (вимог клопотання) органу досудового розслідування, процесуального керівника.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, не вмотивувавши своє рішення в цій частині, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України визначив підозрюваному ОСОБА_6 завідомо непомірний розмір застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.4) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно із п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, в рішенні ЄСПЛ у справі «Істоніна проти України» від 13 січня 2022 року зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. ЄСПЛ наголосив на тому, що суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та інше.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд дослідив клопотання слідчого та встановив, що вимогою такого клопотання було застосувати до ОСОБА_6 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий вказані вимоги жодним чином не обґрунтував та не навів підстав, виключних обставин для перевищення меж розміру застави для особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застава в межах, передбачених п.2) ч.5 ст.182 КПК України здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому апеляційний суд вважає за необхідне визначити йому заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень. (2481 грн*80).

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1),3),5) ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про неналежний початок досудового розслідування у даному кримінальному провадженні № 0000769, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.217 КПК України, у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що рішення прокурора про виділення або об`єднання матеріалів кримінального провадження є виключним правом процесуального керівника у кримінальному провадженні, яке останній приймає у зв`язку із певною необхідністю та з метою повноти, всебічності та ефективності досудового розслідування. (ч.5 ст.217 КПК України)

Крім того, таке рішення прокурора оскарженню не підлягає, згідно із ч.6 ст.217 та ст.303 КПК України, проте заперечення на нього можуть бути подані під час підготовчого судового засідання, у порядку ст.314 КПК України.

Разом з цим, ст.217 КПК України, яка регулює вказане питання, не містить вимог до постанови про виділення матеріалів кримінального провадження, які зобов`язують прокурора включати відомості про особу підозрюваного, причетність певних осіб до обставин кримінального правопорушення.

Аналогічно, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги про те, що у цьому кримінальному провадженні порушено територіальну підслідність, оскільки, відповідно до наданих матеріалів кримінального провадження, обшук транспортного засобу, яким керував ОСОБА_6 , відбувався на території Приморського району м. Одесі, який перебуває у територіальній підслідності ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

Проте, кримінальний процесуальний закон встановлює, що прокурор приймає процесуальне рішення про визначення територіальної підслідності лише у випадку зміни такої, а не при реєстрації, виділенні або об`єднанні кримінальних проваджень.

Тобто, порушень вимог ст.216 КПК України апеляційний суд не встановив.

Інших доводів апеляційному суду не надано.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року скасувати та постановити нову ухвалою, якою частково задовольнити клопотання слідчого.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморської районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000769 від 12 грудня 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 12 березня 2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень. (2481 грн. * 80).

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 15 лютого 2022 року, заставна сума за ОСОБА_6 , судді: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом;

2)не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого;

3)повідомляти слідчого про зміну місця проживання;

4)здати на зберігання до відвідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд за межі України та в`їзд на територію України.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2