Справа № 303/3337/18
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/178/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Закарпатської області м. Мукачева, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживаючий в АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, зі слів одружений, не працюючий, неодноразово судимий, засуджений:
- ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом 03 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, ч.1 ст.76 КК України (у редакції від 07.09.2016): періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_11 в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 715,00 грн. за проведення судово-товарознавчої експертизи №11/369 від 22.05.2018.
Речові докази: мобільний телефон потерпілого ОСОБА_12 марки «Samsung Duos Galaxy GT -7262», передано за належністю потерпілому.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 08.05.2018 близько 20 год. 45 хв., знаходячись під дорожньою естакадою, що розташована по вул.Миру,99 в м.Мукачеві, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою відкритого викрадення чужого майна,

-2-

застосувавши до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я та виразилося в нанесенні останньому удару рукою в обличчя, після чого схопив потерпілого за верхній одяг, вивів його з рівноваги та повалив на землю, де наніс декілька ударів лівою рукою зігнутою в кулак по правій частині корпусу тіла потерпілого, спричинивши при цьому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №175/18 від 23.05.2018 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Подолавши таким чином опір потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_6 відкрито витягнув із правої кишені штанів потерпілого грошові кошти в сумі 150,00 грн. та з правої кишені куртки потерпілого, мобільний телефон марки «Samsung Duos Galaxy GT -7262», бувший у користуванні вартістю 538,00 грн., в середині якого знаходилася сім-картка мобільного оператора «Vodafon» вартістю 25,00 грн. Заволодівши таким чином, грошовими коштами та мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_6 завдав останньому матеріальної шкоди на суму 713,00 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його діянь, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також не обґрунтоване звільнення від відбування покарання, просить в частині призначеного ОСОБА_6 покарання вирок суду першої інстанції - скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_13 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, а в решті вирок залишити без змін. Вважає, що суд не навів переконливих доводів про можливість звільнення ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, не працевлаштований, раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків не зробив тому вважає, що призначена ОСОБА_6 міра покарання із застосуванням положень ст.75 КК України є недостатньою для виправлення обвинуваченого, а також запобіганню вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, що не відповідає завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які висловили заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні

-3-

кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України при обставинах вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що враховуючи завдання статті, її можна застосовувати не лише щодо призначення судом першої інстанції покарання, а й у випадках необґрунтованого звільнення від його відбування.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги ст.65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом не враховано, що обвинувачений уже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання останній характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, не працевлаштований, згідно досудової доповіді органу пробації - ризик вчинення ОСОБА_6 повторно кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінюються, як високий, вчинив умисний тяжкий злочин, що певною мірою свідчить про систематичність та стійкість його злочинних намірів і дій, а також небажання зробити для себе належні висновки й стати на шлях виправлення.

Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання суд належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, і дають підстави для застосування ст.75 КК України.

Рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи таке рішення, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання.

Отже, висновок суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вирок у частині призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню.

-4-

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 цього Кодексу відносяться до тяжких злочинів, характер вчинення злочинних дій, обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, який уже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно,зловживає алкогольними напоями, згідно досудової доповіді органу пробації - ризик вчинення ОСОБА_6 повторно кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінюються, як високі, вчинив умисний тяжкий злочин, що певною мірою свідчить про систематичність та стійкість його злочинних намірів і дій, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..
Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 , є суспільно небезпечною особою і його виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, без застосування вимог ст.75 КК України.
Разом з тим доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 тяжкості злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що до задоволення не підлягають, з таких підстав.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурором не взято до уваги, що призначення покарання (ст.65 КК України) і звільнення від його відбування (ст.75 КК України) це різні інститути кримінального права. В результаті, навівши в апеляційній скарзі міркування загального характеру про необхідність застосування до обвинуваченого більш суворого покарання, прокурор поставив питання про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, тобто у тому ж розмірі і виді, що визначене ОСОБА_6 оскаржуваним вироком, що свідчить про те, що з призначеним видом і розміром покарання ОСОБА_14 прокурор погодився.

Суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, таке покарання апеляційний суд вважає справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. До того ж прокурором в апеляційній скарзі таке покарання призначене ОСОБА_6 фактично не оскаржується.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції від 11.07.2018 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.374,404,405,407,409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатській області від 11.07.2018 щодо обвинуваченого ОСОБА_11 в частині призначеного покарання скасувати.

-5-

Призначити ОСОБА_15 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши йому у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення за період з 09.05.2018 по 11.07.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції від 11.07.2018 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: