Справа № 446/838/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1009/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 446/838/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наконечне Друге Яворівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 263, ст. 348 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 вересня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 240-1 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 345 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи. Обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт до набрання вироком законної сили, однак не більше ніж на 60 днів, а саме до 08.11.2021 включно. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів. Вирішено цивільні позови потерпілих.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог п. 21, 22 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, п. 2, 9 Положення про дозвільну систему затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, п. 2.1, 2.3.3, 8.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, діючи умисно та достовірно знаючи, що кастет являється холодною зброєю ударно-дробильної дії, для носіння якого необхідно отримати передбачений законом дозвіл у встановлений законодавством України спосіб, вчинив незаконне поводження із холодною зброєю, а саме носив при собі кастет, який при невстановлених судом обставинах, у невстановлений день, час та місці, придбав його та 9 березня 2021 року був вилучений у ОСОБА_5 в ході проведення особистого обшуку під час складання протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.
Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений судом точний час, місце і спосіб, діючи умисно, незаконно придбав каміння природного походження, яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18 листопада 1997 року, Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12 грудня 1994 року, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.
Після цього, ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи їх суспільну небезпечність, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на особисте збагачення, помістив зазначене незаконно придбане каміння природного походження у багажне відділення автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Epica» номерний знак НОМЕР_1 , за допомогою якого перевіз на територію смт. Запитів Львівського району Львівської області.
В подальшому під час проведення обшуку вказаного автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Epica» номерний знак НОМЕР_1 вилучено бурштин у сировині, який належить до дорогоцінного каміння органогенного утворення природного походження, масою 1 768, 46 г (1,76846 кг), вартістю 17 712 гривень 77 копійок, походження якого не підтверджується відповідними документами.
Крім того, ОСОБА_5 9 березня 2021 року, приблизно о 14:40 год., керуючи автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Epica» номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі М-06 зі сполученням «Київ-Чоп», рухаючись в смт. Запитові по вул. Київській Львівського району Львівської області за порушення «Правил дорожнього руху» затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правил) був виявленим працівниками управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, які згідно ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» відносяться до правоохоронних органів. В подальшому ОСОБА_5 в порушення вимог п.2.4 Правил, відповідно якого на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, не виконав законні вимоги про зупинку транспортного засобу інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №2 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_9 та почав втікати на вказаному транспортному засобі.
В подальшому ОСОБА_5 зупинив керований ним транспортний засіб, вийшов з нього взявши із собою мисливську рушницю та почав втікати від працівників поліції в сторону поля, з метою уникнення від відповідальності.
Під час переслідування ОСОБА_5 , останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в полі неподалік житлових будинків по вул. Польова смт. Запитів Львівського району Львівської області, взяв до рук мисливську гладкоствольну рушницю, спорядив її патронами 12 калібру та здійснив два постріли в напрямку інспекторів поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які перебували у форменому одязі. Після вказаних пострілів вигукнув у сторону вищезазначених працівників поліції словесні погрози спрямовані на посягання на життя працівників правоохоронного органу.
На вирок суду прокурор ОСОБА_12 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 348, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 240-1 КК України та призначити йому покарання: за ст. 348 КК України у виді 10 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 363 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 240-1 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд у вироку, дійшовши висновку про необхідність зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_5 з ст. 348 КК України на ч. 1 ст. 345 КК України, виклав лише обвинувачення, висунуте органом досудового розслідування. При цьому обвинувачення за ч. 1 ст. 345 КК України, за якою ОСОБА_5 визнано винним та засуджено, у вироку не сформульовано.

Крім того, прокурор вважає, що колегією суддів не у повні мірі взято до уваги та надано оцінку показанням свідка ОСОБА_14 в частині показань та підтверджень того, що він бачив як ОСОБА_5 здійснив перший постріл в сторону працівників поліції, проте не бачив точного напряму зброї. Звертає увагу, що такі ж показання по своїй суті надали і потерпілі, а саме: про те, що ОСОБА_5 стріляв в сторону.

Зазначає, що колегією суддів не взято до уваги показання експерта ОСОБА_15 , який пояснив, що він дійшов однозначного висновку про те, що досліджені патрони були відстріляні саме з наданої на дослідження рушниці, при цьому зазначив, що інші невідстріляні гільзи мали три види набоїв та сказати однозначно, які набої були в середині гільзи, він не може. Також, експерт підтвердив, що маркування відстріляної гільзи співпадає з гільзою, яка була споряджена картечом, зона ураження якої становить 30-50 м з орієнтовним попаданням в ціль 50%. Крім того експерт вказав, що теоретично набої, які були надані для дослідження можуть бути холостими, проте практично такі йому ніколи не траплялися в роботі.

Прокурор також не погоджується з твердженням суду про те, що вчиняючи замах на вбивство трьох осіб, здійснення двох пострілів є недостатнім, що в свою чергу додатково вказує на відсутність у ОСОБА_5 умислу на протиправне заподіяння смерті працівників правоохоронного органу. На думку прокурора такі твердження спростовуються показаннями потерпілих.

Крім того, вважає, що колегією суддів безпідставно не взято до уваги той факт, що ОСОБА_5 хотів уникнути затримання підтверджує те, що він діяв умисно. При цьому, йому було відомо, що це працівники поліції, оскільки останні були у форменому одязі та переслідували його у службовому автомобілі з проблисковим маячком.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_5 добре розумів, що постріли можуть призвести до смерті потерпілих.

Окрім цього, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 240-1 КК України, прокурор вважає, що вирок колегії суддів підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині задоволення цивільних позовів та вирішення питання речових доказів. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі; рушницю марки ATTARMS, 9 патронів до мисливської рушниці 12 калібру, пояс ремінь-чехол з 6 патронами до мисливської рушниці 12 калібру повернути ОСОБА_5 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що жодних доказів наявності у потерпілих душевних страждань, спричинених протиправною поведінкою ОСОБА_5 щодо них немає, як немає доказів порушення звичайного укладу життя, вимушених змін у ньому та наявності значних зусиль до усунення негативних наслідків.

Звертає увагу, що потерпілі, поступаючи на службу у правоохоронні органи проходили відповідні перевірки, зокрема і на психологічну стійкість, та були ознайомлені з тим, що працюючи в патрульній поліції можуть зіштовхнутися з опором, непокорою, озброєними особами та протиправними діями щодо них самих. Вважає, що вимога 500 000 грн моральної шкоди на кожного є неспівмірною з обставинами справи. Звертає увагу, що дана справа є не єдиною, де ці потерпілі заявляють необґрунтовані вимоги про відшкодування моральної шкоди, і під погрозою стягнення таких сум компенсації, апеляційного оскарження законного вироку, затягування справи, вимагають від обвинуваченого грошові кошти (справа № 446/2482/20 ходо ОСОБА_16 ).

Також, на думку захисника, вирішуючи питання речових доказів, суд не врахував того, що на мисливську рушницю у ОСОБА_5 наявний дозвіл та вона належить йому на законних підставах.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 у своїх апеляційних скаргах, які є ідентичними за змістом, просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 263, ст. 348 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 240-1 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 263 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі, за ст. 348 КК України довічне позбавлення волі. Цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянти покликаються на те, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_5 зі ст. 348 КК України на ч. 1 ст. 345 КК України. Не погоджуються з твердженням суду про те, що свідок ОСОБА_14 пояснив, що точно не бачив, куди були направлені постріли, оскільки зазначений свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення, мінімум 5 разів чітко, ствердно та впевнено повідомив, що бачив, як ОСОБА_5 стріляв у поліцейських.

Крім того апелянти вважають, що враховуючи особу обвинуваченого, те, що останній ніде не працює, вину визнав частково під тиском зібраних доказів, характер скоєних умисних злочинів, нещире каяття, небажання відшкодувати потерпілим шкоду, томуйому слід призначити покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та частково апеляційні скарги потерпілих та їх представника, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних скарг прокурора, потерпілих та їх представника та підтримали апеляційну скаргу захисника, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги прокурора, потерпілих та представника потрепілих та заперечили апеляційну скаргу захисника захисника, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 263 КК України за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та в апеляційних скаргах прокурора ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 не оспорюється.

Щодо незгоди прокурора, потерпілих та їх представника з перекваліфікацією судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 зі ст. 348 КК України на ч. 1 ст. 345 КК України слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Кримінальна відповідальність за ст. 348 КК України настає за вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку.
Суб`єктивна сторона зазначеного злочину характеризується умисною формою вини, за якою винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
Також, відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 зі ст. 348 КК України на ч. 1 ст. 345 КК України, а саме як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, з урахуванням того, що в момент таких пострілів ОСОБА_5 перебував на безпосередній відстані (близько 20 метрів) від потерпілих протягом тривалого часу (більше 30 хвилин), за умов світлої пори доби та за наявності у нього достатньої кількості придатних патронів (більше 15 штук), а також достатніх вмінь при поводженні зі зброєю, так як дозвіл на її використання він мав, а тому при наявності у нього умислу на позбавлення життя працівників поліції, та міг безперешкодно реалізувати такий умисел шляхом пострілів у потерпілих. Натомість, працівникам поліції не було завдано жодних тілесних ушкоджень чи поранень з рушниці, яка була в руках ОСОБА_5 .
Судом першої інстанції було оцінено усі надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття даного рішення.
При цьому, відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Апеляційний суд не бере до уваги твердження прокурора про те, що колегією суддів не в повній мірі взято до уваги показання свідка ОСОБА_14 , не надано належної оцінки показанням експерта Єдинака ОСОБА_17 .
Об`єктивно встановити у яку сторону здійснював постріл обвинувачений не видається можливим, оскільки потерпілі стверджують, що такий постріл був спрямований у їх сторону, а обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що здійснював постріли вгору, свідок ОСОБА_14 не міг ствердно відповісти також про напрямок стрільби обвинуваченим із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції не вбачається, що такий постріл був здійснений у сторону потерпілих і жодного висновку експерта щодо можливої траєкторії пострілу суду не було надано.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, прокурором у суді не доведено на підставі будь-яких доказів, яким саме набоєм було здійснено постріли обвинуваченим, неможливо встановити таку обставину і шляхом допиту експерта у суді, що не спростовує версії захисту щодо пострілу обвинуваченим холостими набоями.
Також, згідно з сформульованим органом досудового розслідування обвинуваченням, ОСОБА_5 здійснив два постріли в сторону працівників поліції, чим вчинив замах на вбивство трьох працівників правоохоронного органу. Зазначений факт, а саме те, що обвинувачений здійснив перший постріл вгору, підтвердили і самі потерпілі у наданих ними показаннях у суді першої інстанції.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для вчинення замаху на вбивство трьох осіб, двох пострілів є недостатньо, що є у свою чергу додатковим доказом того, що у ОСОБА_5 не було умислу на вбивство працівників правоохоронних органів.
Як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що наміру вбивати когось у нього не було, просто мав намір припинити його переслідування. Зазначив, що якщо б мав такий намір, то мав усі можливості його реалізувати, оскільки має навики поводження зі зброєю та був на достатній відстані для прицільної стрільби. Пояснив, що оскільки поліцейські погрожували, що будуть стріляти, тому вирішив вистрелити, щоб налякати їх, для чого здійснив один постріл вверх холостим патроном з рушниці. Після чого поліцейські здійснили постріли в його сторону, проте такі потрапляли здебільшого в землю. Для того, щоб поліцейські припинили стріляти, він зроби ще два постріли вгору.

Показання ОСОБА_5 підтверджуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що ОСОБА_5 кілька раз повторював, що повбиває їх і щоб вони не переслідували його. Більше того, як правильно зауважив суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 після того, як здійснив постріли та до моменту його затримання, тривалий час спілкувався з потерпілими, висловлював погрози щодо застосування зброї, проте більше таку не застосовував, хоча мав реальну можливість.
Апеляційний суд не вважає істотним порушенням кримінального процесуального закону те, що судом у вироку не викладено нового обвинувачення за ч. 1 ст. 345 КПК України, про що зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, оскільки суд першої інстанції погодився з фактичними обставинами, встановленими органом досудового розслідування, однак перекваліфікував дії ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 345 КК України.
Щодо покарання, з яким не погоджується прокурор та потерпілі, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, обставинам їх вчинення, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, є особою молодого віку, неодружений.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а обставиною, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання за ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ст. 70 КК України у виді трьох років позбавлення волі не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання відсутні.
За змістом ст.75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановивши іспитовий строк два роки, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання і звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, беручи до уваги, що злочини, передбачені ч. 1 ст. 240-1, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України; особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, яка щиро покаялася, висловлює глибокий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому не вбачає.
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) та про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора, потерпілих та представника потерпілого в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову, то такі слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Винними діями ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що життєвий ритм потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 був порушений у зв`язку з пережитим стресом.
Разом з тим, з урахуванням наведеного, характеру та обсягу завданих потерпілим моральних страждань, їх тривалості, а також того, що потерпілі жодних тілесних ушкоджень не зазнали, та, будучи працівниками поліції, які взяли на себе відповідальність щодо забезпечення правопорядку, мали усвідомлювати можливість вчинення щодо них протиправних дій, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілих в розмірі 10 000 грн кожному, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди й доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 вважає безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_8 щодо повернення ОСОБА_5 гладкоствольної рушниці марки «ATTARMS», 9 патронів до мисливської гладкоствольної рушниці 12 калібру, пояс ремінь-чехол з 6 патронами до мисливської гладкоствольної рушниці 12 калібру, оскільки відповідно до п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при судовому розгляді в суді першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необгрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, і підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4