ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/618/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/979/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, українець, громадянин України, маючий середню освіту, інвалід 2-ї групи, одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1716 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

31 жовтня 2018 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Акура» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автошляху від пр. Металургів в напрямку мосту Преображенського в Дніпровському районі м. Запоріжжя.

В цей час на зазначеній ділянці проїзної частини мав місце затор, під час руху в якому водій ОСОБА_7 допустив зіткнення правої бічної частини кузова керованого ним транспортного засобу із лівими бічними частинами попутних автомобілів «ВАЗ 2110» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 та «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10 , після чого продовжував рух у своєму напрямі.

В районі в`їзду на міст Преображенського ОСОБА_10 випередив автомобіль «Акура» зліва та зупинився. Після чого ОСОБА_10 вийшов із свого транспортного засобу та діючи в якості пішохода, став перед передньою частини автомобілю «Акура» під керуванням водія ОСОБА_7 , який стояв у заторі.

В цей же час водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну спроможність виявити пішохода ОСОБА_10 , який стояв перед передньою частиною його автомобілю, діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» не переконався у безпеці своїх дій та відновив рух вперед, в результаті чого скоїв наїзд передньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , притиснувши ліву нижню кінцівку останнього до попутного автомобілю «ИЖ 2126» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_12 , що стояв попереду.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому передньо-апікального краю медіальної кісточки (лодижки) лівого гомілкостопного суглоба з незначним зміщенням кісткового уламка наперед та вверх, підшкірної гематоми по внутрішній поверхні лівої стопи, набряку м`яких тканин в області лівої стопи, що у сукупності кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги протиправні дії потерпілого ОСОБА_10 та численні порушення ним ПДР України, тому зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, суд першої інстанції врахував виключно позицію сторони обвинувачення і проігнорував докази сторони захисту, які виправдовують ОСОБА_7 .

Зокрема, суд не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , які сиділа в автомобілі поруч з обвинуваченим, краще всіх бачила ситуацію, детально розказала про протиправні дії водія ОСОБА_10 та про те, що обвинувачений не здійснював наїзду на пішохода ОСОБА_10 , який міг травмувати ногу через сильні удари ногою по автомобілю ОСОБА_7 .

Крім того, суд не врахував того, що на день ДТП водій ОСОБА_10 керував транспортним засобом без прав (тобто не мав права сідати за кермо і бути учасником дорожнього руху), керував автомобілем по забороненій для приватного транспорту полосі для руху громадського транспорту, після виниклого конфлікту вийшов зі свого транспортного засобу та почав бити автомобіль ОСОБА_7 і в результаті цього міг отримати травму ноги, після цього оббіг автомобіль обвинуваченого та зненацька вискочив перед його автомобілем під час повільного руху останнього у зв`язку з пробкою, зупинився перед автомобілем обвинуваченого чим порушив вимоги ПДР України, а в подальшому ще додатково застрибнув на капот автомобіля ОСОБА_7 і почав загороджувати йому вид дороги та бити по склу.

Звертає увагу, що під час події ОСОБА_10 приймав участь у дорожньому русі як водій, а не як пішохід, та здійснював дії, що заборонені ПДР України.

Враховуючи, що ОСОБА_7 інкриміновано наїзд на пішохода, а ОСОБА_10 пішоходом не був та діяв незаконно, то в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 виправдати.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника потерпілого та прокурора, які рішення суду першої інстанції вважали законним. обґрунтованим та проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він їхав у третій полосі, а з правої сторони була «Таврія», яка стала його прижимати, тому дружина опустила скло та прохала ОСОБА_10 зайняти свою полосу, однак потерпілий не реагував та пошкодив їх автомобіль. ОСОБА_10 вів себе агресивно, бив машину, зірвав задній номер, бив по стеклам, зстрибнув на капот їх автомобіля. Крім того, ОСОБА_10 не був пішоходом та не мав права сідати за кермо, оскільки був позбавлений права керування автомобілем. Саме через це, коли підійшов поліцейський, ОСОБА_10 почав симулювати, щоб зробити винним його, та на швидкій поїхав у лікарню.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту вважає, що провина обвинуваченого у порушенні правил дорожнього руху стороною обвинувачення безсумнівно не доведена.

Позиція захисту зводилась до того, що саме ОСОБА_10 порушив вимоги ПДР України, потерпілий не був пішоходом та пошкодив ногу, коли вдарив нею в задню частину автомобіля ОСОБА_7 , де на місці удару лишився слід протектору його взуття та пошкодження (вм`ятина). До того ж, усі свідки надали неправдиві свідчення, оскільки не могли бачити того, що там відбувалось.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про доведення в повному обсязі його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції показав, що він рухався на автомобілі «Таврія» по правій полосі в напрямку мосту Преображенського, а з лівої сторони на автомобілі «Акура» рухався ОСОБА_7 , який зачепив дві машини, «ВАЗ-10» та «КІА», а згодом зачепив і його автомобіль. Тому він вийшов з автомобіля, підійшов до водія та відкрив двері, однак обвинувачений закрив двері та почав рух. Потерпілий обігнав його та став перед автомобілем з метою зупинки водія «Акура», однак ОСОБА_7 почав рух, тому потерпілій стрибнув на капот його автомобіля, а ноги у нього висіли. Рухаючись, ОСОБА_7 притиснув його ноги до автомобіля «Москвич» зеленого кольору, від чого він отримав перелом лівої ноги. Також пояснив, що будь-якого пошкодження автомобілю «Акура» він не наносив.
Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показав, що він їхав з пр. Металургів в сторону мосту Преображенського, автомобілі рухалися в 4 ряди, він рухався у 3 ряду, автомобіль «Акура» зачепив його автомобіль, пошкодивши йому весь бік автомобіля, та поїхав далі, тому свідок поїхав за ним. Також автомобіль «Акура» зачепив автомобіль «КІА», пошкодив йому дзеркало, а потім зачепив автомобіль «Таврія». Хлопець з «Таврії» вийшов та підійшов до автомобіля «Акура», однак той почав рухатися, тому хлопець обігнав автомобіль та став перед ним. Однак автомобіль «Акура» продовжив рух та цілеспрямовано їхав на хлопця, тому той заскочив на капот, та був затиснутий між автомобілями, перед «Акурою» стояв зелений «Москвич».
Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що вона з чоловіком їхала з пр. Металургів на міст Преображенського, автомобілі їхали в 4 полоси, вони рухалися по 3 полосі. Автомобіль «Акура» зачепив їх автомобіль, та поїхав, зачепивши автомобіль «КІА», а потім зачепив і автомобіль «Таврія». Водій автомобіля «Таврія» намагався поговорити з водієм «Акури», та згодом вона почула крик потерпілого, що йому наїхали на ногу, в цей час вона все знімала на мобільний телефон. Хлопець виліз з-під передньої частини машини, у нього була опухла нога та він кульгав.
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що він на автомобілі «Москвич» зеленого кольору їхав на міст Преображенського, були затори, перед мостом зупинився, бачив у дзеркало, що за ним стояв автомобіль сірого кольору, іномарка. Згодом побачив хлопця, який стояв перед іномаркою, яка почала рухатись на нього. Він встиг зняти з ручника гальма, після чого почув поштовх його автомобіля, тому він від`їхав, зупинився та вийшов з автомобіля. Хлопець скаржився на біль та кульгав на одну ногу.
Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показав, що він їхав на автомобілі «КІА» по лівій полосі в Хортицький район, бачив автомобілі «ВАЗ-10» та «Акура», які їхали по полосі громадського транспорту. Також він бачив, як автомобіль «Акура» зачепив автомобіль «ВАЗ-10», а через декілька хвилин водій автомобіля «Акура» догнав його автомобіль та зачепив його дзеркало, але не зупинився. Автомобіль «Акура» згодом зачепив червону «Таврію», водій якої вийшов та став перед «Акурою», однак водій «Акури» почав рух на нього та притиснув потерпілого до іншого автомобіля. Водій «Таврії» кричав, що його придавили бампером. Свідок вийшов з автомобіля та підійшов до водія «Акури», хотів поговорити, однак той заблокував двері та вів себе дуже агресивно, тому свідок викликав поліцію.
Крім того, судом першої інстанції були належним чином оцінені показання свідка ОСОБА_13 , допитаної за клопотанням сторони захисту, які були обґрунтовано визнані такими, що надані з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілого, інших свідків та дослідженими документами.

Враховуючи викладене вище, а також те, що обвинувачений та свідок ОСОБА_13 перебувають у шлюбі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що свідок ОСОБА_13 є зацікавленою особою, тому її показання не можуть бути враховані як об`єктивні та неупереджені і відповідно достовірними.

Разом з тим, показання вищезазначених потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31 жовтня 2018 року та схеми до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка автодороги від пр. Металургів в напрямку мосту Преображенського. Протоколом та схемою зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів, дорожня обстановка та сліди, залишені під час дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 149-150).

З протоколу огляду предмету від 26 листопада 2018 року вбачається, що предметом огляду є DVD-R диск, на якому зафіксовано обставини ДТП. Так, відеозаписом зафіксовано автомобіль «ЗАЗ Таврія» червоного кольору, автомобіль «Акура» сірого кольору, водія автомобіля «ЗАЗ Таврія», який підійшов не кульгаючи до автомобіля «Акура», наїзд водієм автомобіля «Акура» на пішохода на той час - водія автомобіля «ЗАЗ Таврія», який вже кульгає та вказує на нижню кінцівку, також попереду автомобіля «Акура» простежується автомобіль зеленого кольору, між задньою частиною зеленого автомобіля та передньою частиною «Акури» дуже невелика відстань (а.с. 91-99, 152).
З висновку експерта № 1367 від 20 листопада 2018 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий перелом передньо-апікального краю медіальної кісточки (лодижки) лівого гомілкостопного суглобу з незначним зміщенням кісткового уламка наперед та верх, підшкірна гематома по внутрішній поверхні лівої стопи, набряк м`яких тканин в області лівої стопи, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися за обставин які зазначає освідуваний в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворених тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваним (а.с. 102-103).
З висновку експерта № 9-739 від 15 листопада 2018 року вбачається, що в момент первинного контакту автомобіль «Асurа МDХ» контактував своєю правою бічною частиною з лівої бічною частиною автомобіля ВАЗ під кутом близьким до 0°±20° (а.с. 106-126).
З висновку експерта № 588/к-9-842 від 25 січня 2019 року вбачається, що механізмом, який найбільш часто зустрічається при утворенні переломів внутрішньої кісточки є травматичний вплив під кутом до поздовжньої вісі травмованої кінцівки, при якому стопа підгортається всередину.
Положення тіла потерпілого в момент травмування могло бути будь-яким по відношенню до транспортного засобу (засобів) при дотриманні умов механізму травмування, описаного у п. 1 цих підсумків.
Можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 при нещільному стисканні його лівої ноги між конструктивними елементами транспортних засобів не виключається, якщо під час цього процесу відбулося достатнє за амплітудою зміщення його лівої стопи в напрямку зліва направо (всередину). Автомобіль, що рухається завдяки масі та навіть незначній швидкості здатний передати тілу людини кінетичну енергію достатню для виникнення подібної травми.
Механізм ДТП, який вказує водій автомобіля «Акура» ОСОБА_7 є технічно неспроможним через те, що при ньому пішохід ОСОБА_10 не може отримати тілесні ушкодження, які зафіксовані судово-медичним експертом. В свою чергу, механізм ДТП, який вказує потерпілий ОСОБА_10 може відповідати дійсності із-за того, що при ньому пішохід може отримати тілесні ушкодження, які зафіксовані судово-медичним експертом.
У поясненнях, які надав водій ОСОБА_7 зазначено, що травму потерпілий отримав внаслідок удару ногою в ділянку задньої двері його автомобіля. При цьому в місці удару лишився слід протектору його взуття та пошкодження (вм`ятина). Слід протектору взуття, це негативний відбиток рельєфу його підошовній поверхні. Відображення малюнку протектору є характерним для ударів нижньою кінцівкою в напрямку поздовжньої вісі кінцівки (по перпендикулярній їй пласкій поверхні). Відповідно при цьому не виникають умови для суттєвого підгортання стопи всередину, а відповідно й для травмування ноги із утворенням перелому внутрішньої (медіальної) кісточки. З огляду на вищевикладене, травмування потерпілого за механізмом, на який вказує водій ОСОБА_7 , видається малоймовірним, можливість травмування потерпілого, за механізмом, на який він вказує, не виключається.
Водій автомобіля «Акура», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 перед початком руху повинен був керуватися вимогою п.10.1 Правил дорожнього руху України. Його дії не відповідають вимозі п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода залежала від виконання останнім вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 128-141).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме невиконання обвинуваченим вимог п. 10.1 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП та наслідками, що настали.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості, оскільки з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, надані стороною обвинувачення, врахував заперечення проти них сторони захисту, прийшов до обґрунтованого висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає позицію захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу врахування в якості доказу показання свідків, які викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, вони є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, в тому числі і безпосередньо наданим и свідком ОСОБА_14 відеозаписами події, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_13 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю суперечать показанням всіх інших свідків та дослідженим матеріалам провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого за своєю суттю зводяться до того, що саме з боку потерпілого ОСОБА_10 мало місце порушення ПДР, оскільки він не мав права керувати транспортними засобами, керував автомобілем по полосі руху для громадського транспорту, вийшов зі свого автомобіля та став перед автомобілем обвинуваченого.

Разом з тим, дії чи бездіяльність потерпілого ОСОБА_10 та обставини руху на тій чи іншій ділянці дороги не є предметом розгляду у цьому провадженні у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України, оскільки судовий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

На переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні обов`язковому встановленню підлягало вирішення питання про те, чи перебували допущені саме обвинуваченим порушення вимог Правил дорожнього руху України в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

Врахувавши вихідні дані, встановлені під час досудового розслідування та зазначені в протоколі огляду місця ДТП, а також пояснення, надані обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 під час досудового розслідування, експерти ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 прийшли до категоричного висновку, що дії ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 10.1 ПДР України.

Інших даних, окрім зазначених в протоколі огляду місця ДТП, висновках експерта № 9-739 від 15 листопада 2018 року та № 1367 від 8 листопада 2018 року, медичній карті амбулаторного хворого, поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , експертам надано не було у зв`язку з відсутністю таких у матеріалах кримінального провадження.

Що стосується безпосередньо висновків експертів № 1367 від 8 листопада 2018 року, № 9-739 від 15 листопада 2018 року та № 588/к-9-842 від 25 січня 2019 року, то колегія суддів вважає їх належними, допустимими та достовірними доказами підтвердження винуватості обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху, які потягли наслідки у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому.

Так, оцінюючи вказаний доказ, колегія суддів враховує, що експертні дослідження були проведені в установленому законом порядку, і у колегії суддів відсутні сумніви щодо кваліфікації та компетентності судових експертів.

Крім того, стороною захисту не заявлялося клопотань про допит у судовому засіданні експертів, які їх проводили, а тому враховуючи повноту та об`єктивність дослідження, обґрунтованість та логічність висновків, у суду першої інстанції не було підстав не довіряти даних висновкам.

З огляду на те, що доказів на підтвердження наявності будь-яких перешкод, які могли обмежити обвинуваченому огляд дороги та виявити потерпілого прямо перед своїм автомобілем, суду надано не було, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість посилань сторони захисту, оскільки висновки експертиз, які були проведені за ініціативою сторони обвинувачення є повними та обґрунтованими, і в сукупності з іншими доказами в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Колегія суддів також враховує позицію ОСОБА_10 яка полягає в тому, що він, як безпосередньо після події ДТП, так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за його участі, а також протягом судового розгляду, категорично надавав абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин вчинення щодо нього злочину.
Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий не був пішоходом є нічим необґрунтованим твердженням, оскільки з огляду на п. 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

Враховуючи, що за обставинами даного кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_10 вийшов зі свого автомобіля «ЗАЗ 1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , то з цього моменту він перестав вважатися особою, яка керує транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що потерпілий пошкодив ногу, коли вдарив нею в задню частину автомобіля ОСОБА_7 , повністю спростовані висновком експерта № 588/к-9-842 від 25 січня 2019 року, з якого вбачається, що травмування потерпілого за механізмом, на який вказує водій ОСОБА_7 , видається малоймовірним.
Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини обвинуваченого є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи сторони захисту про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

З приводу призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, у тому числі, врахував порушення потерпілим ОСОБА_10 ПДР України, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у вигляді штрафу та без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/618/19