08.06.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №542/535/16-к
провадження №1-кп/533/1/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року селище Козельщина
Козельщинський районний суд Полтавської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000066 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Кобеляки, Кобеляцького району Полтавської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер, керівник ГО «Кобеляцьке земляцтво», ГО «Кобеляцький краєзнавець», ГО «Літератор», освіта вища, не одружений, має другу групу інвалідності, не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.10.2011 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.44-65 т.13).
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2012 року вирок скасовано, справу направлено на додаткове розслідування (а.с.264-267 т.14).
25.01.2013 року відомості про правопорушення внесенні до ЄРДР та досудове розслідування здійснювалось за правилами КПК України 2012 року (а.с.268 т.14).
21.04.2016 року Новосанжарським районним судом Полтавської області отримано обвинувальний акт у даній справі.
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 28 жовтня 2009 року близько 09.00 години, в світлу пору доби, по автомобільній дорозі сполученням Полтава Олександрія в напрямку м. Полтава керував автомобілем марки DAEWOO FSO LANOS державний номер НОМЕР_1 , та проїжджаючи 18-й км. + 800 м., допустив виїзд на зустрічну смугу руху і в наслідок чого сталось зіткнення з автомобілем MITSUBISHI L200 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, не змінюючи напрямку свого руху.
Внаслідок пригоди водій автомобіля MITSUBISHI L200 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку та уламкового перелому першого шийного хребця зі зміщенням уламків, перелому другого шийного хребця, розриву атланто-осципітального зчленування, підвиху унковертебрального зчленування в сегменті другого-третього шийних хребців. Наявна у ОСОБА_6 поєднана краніо-цервікальної травма згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху., 14.2 ,,в,, (смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані) «Правил дорожнього руху України», для чого в нього не було перешкод технічного характеру, і знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та її наслідками.
Відповідно до комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи дії водія автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.14.2 ,,в,, (смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані) та 34.1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей) «Правил дорожнього руху України», і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 14.2 ,,в,, 10.1 та 34.1.1. «Правил дорожнього руху України», і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та її наслідками.
Таким чином, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України.
Після неодноразової зміни складу суду, заміни прокурорів, захисників, зміни підсудності справи, 03 червня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Козельщинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1
28.10.2019 року закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч.1 ст.49 КК України.
Під час судового розгляду обвинуваченому неодноразово роз`яснено його право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, однак обвинувачений заперечив щодо цього, просив виправдати його у зв`язку із невинуватістю. Таким чином, справу розглянуто по суті в повному обсязі в загальному порядку.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений вину не визнав, показав наступне.
28.10.2009 року близько 09:00 він керував автомобілем DAEWOO LANOS, якій належить ОСОБА_7 . Їхали з м.Кобеляки до м.Полтава на суд проти прокурора Бугаєць. В машині були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Також по дорозі взяли попутника громадянина ОСОБА_10 . Йшов дощ, був сильний вітер. Траса завантажена. Близько поворота на село Бондури він рухався із швидкістю близько 70 км на годину, спустився в балку по дорозі, потім поїхав вгору, там звуження дороги. Розмітка суцільна лінія. На горі йшла «фура». З неї летів бруд. У них частково запотіло скло. Зменшив швидкість. Позаду був якийсь легковий автомобіль. Їхав по своїй полосі, «фура» була спереду, трохи правіше. Світло фар та покажчики поворотів були вимкнуті. Потім, раптово, за 1 секунду відбувся удар в ліву частину автомобіля, в крило, фару, скло лівих передніх дверей. В салон полетіли осколки. Його автомобіль зупинився. До удару автомобіль MITSUBISHI не бачив. Після удару вийшов з машини та побачив автомобіль MITSUBISHI, який лежав на даху на своїй полосі. Також побачив на смузі руху MITSUBISHI скло, гумовий килимок, інші речі, які випали з MITSUBISHI. В подальшому їх позбирав свідок ОСОБА_11 та поклав у кузов MITSUBISHI. Через 40 хвилин приїхала поліція. Автомобіль DAEWOO LANOS не переміщувався до приїзду поліції. Автомобіль MITSUBISHI перевертали за допомогою тросів до приїзду поліції. Необхідно звернути увагу, що резина на колесах автомобіля MITSUBISHI «лиса», що і стало причиною його «заноса» та аварії.

ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_6 помер, з причини, не пов`язаної з даною пригодою (а.с.177 т.6).
До участі у справі допущено в якості потерпілого його сина, ОСОБА_12 (а.с.181, 191-196 т.6).
ОСОБА_12 надано заяву про відмову від позову ОСОБА_6 у зв`язку із примиренням та заявлено про розгляд справи без його участі (а.с.1 т.9).
Для вирішення питання про наявність складу злочину в діях обвинуваченого суд виходить з наступного.
До об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.286 КК України, входить три обов`язкові ознаки: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, наслідки у вигляді тілесних ушкодженнь середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або смерть потерпілого, причинний зв`язок між порушенням правил та наслідками.
На думку суду, перед усім, необхідно вирішити питання про наявність та ступінь тілесних ушкоджень у потерпілого в даній справі.
Так, по справі проведено значну кількість судово-медичних експертиз, висновки яких суперечать між собою.
З змісту вказаних експертиз вбачається, що відмінності їх висновків, в основному, обумовлені наступним суттєвим питанням: наявністю чи відсутністю об`єктивних судово-медичних даних переломів першого та другого шийного хребця потерпілого, атланта, розриву атланто-окципітального зчленування (визначення згідно висновків експертів).
Згідно висновку судово-медичної експертизи №370 від 24.11.2009 року та додаткової судово-медичної експертизи №79 від 23.03.2010 року, які проведені експертом Новосанжарського відділення Бюро СМЕ управління охорони здоров`я Полтавської області ОСОБА_13 , у потерпілого встановлено наявність тілесних ушкоджень, які є тяжкими як небезпечні для життя в момент заподіяння (а.с.203-206 т.2, а.с.45, 46 т.3).
З вступної та дослідницької частини вбачається, що даний висновок здійснено експертом на підставі історій хвороби потерпілого в стаціонарних відділеннях м.Кременчук та сел.Нові Санжари та висновків лікаря ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які 29 жовтня 2009 року в м.Полтава на замовлення потерпілого у приватному медичному закладі «МРТ-центр» провели комп`ютерну томографію головного мозку та МРТ шийного відділу хребта та встановили, зокрема, МР-ознаки переломів атланта, дуг.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №142 від 30.08.2011 року, яка проведена експертами Полтавського обласного бюро СМЕ, у потерпілого встановлено наявність тілесних ушкоджень, які є тяжкими як небезпечні для життя в момент заподіяння (а.с.114-127 т.3).
З вступної та дослідницької частини вбачається, що даний висновок здійснено експертами на підставі історій хвороби потерпілого в стаціонарних відділеннях м.Кременчук та сел.Нові Санжари, амбулаторної карти потерпілого, та матеріалів кримінальної справи, зокрема, диску даних вищевказаного МРТ від 29.10.2009 року, та безпосереднього огляду потерпілого.
Однак, згідно висновків комісійної судово-медичної експертизи №61-КЭ/2012г./пп від 06.07.2012 року, яка проведена експертами Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, що досліджували вищевказану медичну документацію, матеріали кримінальної справи, попередніх експертиз, рентгенограми та МР-скани, факт травм шийного відділу хребта та тяжких тілесних ушкоджень не підтверджено (а.с.2-48 т.4).
При цьому, з дослідницької частини експертизи та заяви потерпілого вбачається, що потерпілий відмовився пройти запропоноване комісією спіральне МРТ дослідження шийного відділу хребта (а.с.62 т.14).
Вказані висновки комісійної судово-медичної експертизи підтверджені висновками судово-медичної експертизи №297/КЄ/2013/пп від 27.12.2013 року експертів Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз (а.с.51-67 т.4).
При цьому, слід звернути увагу, що експертами зазначено, про «абсолютну невідповідність клінічної картини, описаної в історії хвороби №3528 Новосанжарської ЦРЛ… з даними відображеними на томографічних зрізах», тобто за вказаних пошкоджень неможливо щоб потерпілий «…свідомість не втрачав, рухомість в шиї самостійна, не болюча…».
Однак, за висновком повторної судово-медичної експертизи №308/14 від 13.01.2015 року експертів Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України встановлено, що наявні об`єктивні судово-медичні дані загалом підтверджують наявність у потерпілого поєднаної краніо-цервікальної травми, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (а.с.13-34 т.5).
При цьому слід звернути увагу, що в основу вказаного висновку експертів покладено лише висновок експерта ОСОБА_16 , який вивчав рентгенівські знімки, МРТ та компакт диски СКТ та МРТ, зроблені 28.10.2009 року та 24.11.2014 року, та висновок експерта ОСОБА_17 , який вивчав медичну документацію потерпілого.
При цьому, експерт ОСОБА_17 зазначив, що він враховує «…консультацію нейрорентгенолога (тобто ОСОБА_16 )», а також те, що «неврологічна симптоматика викладена вкрай некоректно. Описуються симптоми, що виключають інші….».
Таким чином, фактично висновок експертів здійснено на підставі висновку експерта ОСОБА_16 , який досліджував ті самі об`єкти, що досліджувалися попередніми комісійними експертизами.
Закон не визначає пріоритету висновків експертів, тому суд виходить із загальних засад, визначених при оцінці доказів.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ч.10 ст.101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Як зазначено вище, висновки експертів по справі є повністю суперечливими, підстави для прийняття того чи іншого висновку як достовірного чи пріоритетного відсутні.
Останній експертний висновок, який покладений в основу обвинувачення, не містить жодної вказівки на те, чому необхідно відхилити чи прийняти попередні висновки експертиз.
Суд не має спеціальних знань, які б надавали право оцінити в даному випадку висновки експертів, в той же час, зазначена суперечність висновків створює сумніви у їх достовірності.
Крім цього, суд вважає слушними зауваження захисника про те, що експертизи проведені неправильно, без участі потерпілого (без його безпосереднього обстеження), окрім експертизи від 30.08.2011 року, що є порушенням п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, оскільки необґрунтовані виняткові обставини проведення таких експертиз без участі потерпілого та відсутні повноцінні документи, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.
Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка наведена зокрема, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04, 21/07/2011, п.150), під критерієм доведення "поза розумним сумнівом" розуміється, що таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
В даному випадку, на думку суду, така сукупність відсутня.
В свою чергу, Верховний Суд в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к звернув увагу, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, суд вважає, що наявність у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, або ушкоджень середньої тяжкості не доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
Оскільки наявність вказаних тілесних ушкоджень є обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ст.286 КК України, то стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом склад злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Однак, суд вважає за необхідне надати оцінку іншим складовим об`єктивної сторони даного злочину, а саме факту порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.10.2009 року зі схемою ДТП та фототаблицями до нього вбачається, що пригода відбулась на 18 км автодороги Полтава-Олександрія. Покриття асфальтове, стан мокрий, дві смуги руху. Автомобіль DAEWOO LANOS розташований на своїй смузі руху, під кутом 40 градусів до осьової лінії в напрямку м.Полтава, автомобіль MITSUBISHI під кутом 40 грудусів до осьової лінії в напрямку м.Полтава (за описом) та практично поперечно на своїй смузі руху та частково на зустрічній (за фототаблицею). Гальмівний шлях 20 см на осьовій лінії (за описом), але відсутній на фототаблиці та схемі. Ширина смуги руху автомобіля DAEWOO LANOS 3,7 м, автомобіля MITSUBISHI 3,65 м. Місце зіткнення визначено за уламками автомобілів близько осьової лінії (на фототаблиці) та, нечітко, на значній відстані, 2,0 м, від осьової лінії (за схемою). Більша частина креслень та написів на схемі ДТП виконана нерозбірливо та незрозуміла (а.с.168-190 т.2).
Таким чином, суд констатує, що огляд місця події проведено неякісно, а його дані не всі можуть бути визнані достовірними.
Згідно протоколу огляду автомобіль DAEWOO LANOS отримав пошкодження переднього бамперу, лівої фари, лівого крила, ліве дзеркало (а.с.191 т.2).
Згідно протоколу огляду автомобіль MITSUBISHI отримав пошкодження всього кузова. Знос шин задніх коліс 90% (а.с.192 т.2).
Обвинувачений не перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.194 т.2).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що в жовтні 2009 року разом з обвинуваченим їхала до м.Полтави, сиділа позаду в центрі. Зліва сидів ОСОБА_10 , справа ОСОБА_19 . За кермом ОСОБА_20 , справа ОСОБА_21 . На вулиці дощило, трохи сніжило. Рух на дорозі був інтенсивний, перед ними їхали «фури». Вона переглядала документи, за дорогою не слідкувала. Потім почула сильний удар, після якого їх машина відразу зупинилась. Бачила як перекидався автомобіль MITSUBISHI, опинився на даху. Після ДТП бачила, що в їх автомобілі пошкоджене ліве крило, заклинило ліве переднє колесо. Автомобіль MITSUBISHI за допомогою тросу перевертав якийсь інший автомобіль. Скло та пластмаса були на обох полосах дороги. Автомобіль свідка ОСОБА_11 зупинився за 20-30 м від місяця ДТП, у напрямку руху з м.Полтава. Потім приїхала швидка допомога та поліція.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що їхала з обвинуваченим на її автомобілі DAEWOO LANOS з м.Кобеляки до м.Полтава. За кермом був обвинувачений. Також в автомобілі були ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 . Вона сиділа позаду, справа. Близько 09:15, біля повороту на с.Бондури, їхали 50 км на годину, спереді їхала «фура», яка «закидала нас брудом» при виїзді на гору. Там дві полоси, а ДТП сталося під час звуження. На дорогу «дуже не дивилася». Потім «фура поїхала далі», а «наша машина різко зупинилась, посипалось скло». Позаду MITSUBISHI переверталась із великою швидкістю. Вважає, що MITSUBISHI занесло на полосу руху DAEWOO до моменту ДТП, удар відбувся задньою лівою частиною MITSUBISHI, яка вже до ДТП «віляла по всій дорозі». Після ДТП вона вийшла з машини, бачила як свідок ОСОБА_11 , який їхав з м.Полтави, а потім переїхав на їх полосу руху, зібрав речі, які випали з MITSUBISHI, за допомогою троса перевернув MITSUBISHI з даху на колеса. Потім приїхала поліція та швидка допомога.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що в жовтні 2009 року їхав з с.Білики до м.Полтава на автомобілі під керуванням обвинуваченого, при цьому уважно слідкував за діями водія. Поряд сиділи дві незнайомі йому жінки. На під`їзді до сел.Нові Санжари вони наздогнали вантажний автомобіль, у якого всі колеса та кузов були значно забруднені. З нього на дорогу сипався бруд та пил. Їх автомобіль їхав по своїй полосі, напрямку руху не змінював, осьову лінію не перетинав. Йшов дощ, сніг. Потерпілий рухався їм назустріч, його автомобіль «несло боком. Ліве заднє колесо автомобіля потерпілого вдарило у передню ліву фару автомобіля DAEWOO LANOS". Від удару автомобіль MITSUBISHI розвернуло та перевернуло. Швидкість руху MITSUBISHI була близько 80 км на годину. Після зупинки він побіг до потерпілого, той при спілкуванні повідомив, що «йому скло заліпило брудом і він трохи виїхав на узбіччя правим колесом». Після ДТП ОСОБА_11 перевернув машину MITSUBISHI за допомогою тросів. Після ДТП машина DAEWOO LANOS була на своїй полосі руху, її не переміщали. На автомобілі MITSUBISHI резина на передніх колесах нормальна, задні практично стерті. Поліція приїхала приблизно через 30 хвилин.
Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_23 показав, що на час подій здійснював на автомобілі «Газель» перевезення вантажів у ПП «Місто-Експрес» за маршрутом Дніпро-Полтава. Їхав в напрямку до м.Полтава. Після дощу дорога була мокра. Обвинувачений їхав позаду, потім «на під`йомі» обігнав його та декілька «фур», перетнув суцільну лінію. Момент зіткнення не бачив. Потім побачив, що ОСОБА_24 перевертається і «летить» на нього. MITSUBISHI зупинилось близько за 50 м до нього. Після ДТП він за допомогою інших осіб перевернув MITSUBISHI та намагався витягнути потерпілого. Потім приїхала швидка та поліція.

По справі проведено значну кількість експертиз з цього питання.
При цьому, на думку суду, вирішальним питанням для експертів є визначення місця зіткнення транспортних засобів (на смузі руху автомобіля DAEWOO LANOS чи автомобіля MITSUBISHI), оскільки з відповіді на це питання в подальшому здійснюються висновки щодо порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, а саме п.10.1., 14.2, 34.1.1. Правил дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року.
Так, 30.03.2010 року експертом Полтавського відділення при Харківському НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса ОСОБА_25 складено висновок судової автотехнічної експертизи №158/159/160 (а.с.47-85 т.3).
Згідно вказаного висновку місце зіткнення автомобілів знаходилось на «смузі руху автомобіля MITSUBISHI в районі скупчення дрібних осколків скла, а в повздовжньому напрямку в районі напроти дорожнього знаку 1.23.1 «Прилягання другорядної дороги з правого боку. Більш точно визначити розташування місця зіткнення в поперечному напрямку із-за відсутності слідів переміщення транспортних засобів (слідів гальмування, кочення) не представляється можливим».
При цьому, суд звертає увагу, що з постанови про призначення експертизи та з описової її частини вбачається, що в якості вхідних даних експерту надано розташування місця зіткнення на відстані 2,0 м від повздовжньої суцільної лінії, яка розподіляє транспортні потоки, на смузі руху автомобіля MITSUBISHI.
З протоколу огляду місця події відомо, що ширина смуги руху автомобіля MITSUBISHI 3,65 м.
З відкритих джерел відомо, що ширина автомобіля MITSUBISHI L200 складає 1,7-1,8 м.
Таким чином, зазначене слідчим місце зіткнення у якості вихідних даних викликає обґрунтований сумнів та суперечність з іншими даними.
17.06.2014 року складено висновок судової автотехнічної експертизи №253, з фототаблиція до якого вбачається надмірний знос протектора шин лівого та правового задніх колес автомобіля MITSUBISHI L200 (фактично відсутній протектор). Однак, експерт ухилився від відповіді на питання, чи можливо це причиною ДТП, оскільки на думку експерта, в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані щодо руху автомобіля MITSUBISHI L200 до зіткнення (а.с.69-105 т.4).

26.06.2014 року експертом Полтавського відділення при Харківському НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса ОСОБА_26 складено висновок №252 судової транспортно-трасологічної експертизи, згідно якого за наданими слідчим 5-ти томами кримінального провадження визначити місце зіткнення автомобілів експерту неможливо, оскільки відсутні характерні ознаки, по яким можливо визначити розташування місця зіткнення у вигляді осипу дрібних осколків скла, частинок бруду та слідів переміщення транспортних засобів на проїзній частині у момент контактної взаємодії, а також недостатність інформації, відображеній на схемі пригоди та у описовій частині протоколу огляду місця пригоди в частині ідентифікації слідів, які залишились на проїзній частині (а.с.106-137 т.4).

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку слідчим не зазначено у якості вихідних даних конкретне місце зіткнення, як при попередній експертизі від 30.03.2010 року.

08.09.2015 року експертами Полтавського відділення при Харківському НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса складено висновок №592/593 комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, який в подальшому покладено в основу обвинувачення (а.с.53-69 т.5).

При оцінці вказаного доказу суд виходить з наступного.
По-перше, вказаний висновок складено, в тому числі, експертом ОСОБА_27 . При цьому, з протоколів проведення слідчих експериментів, які проведені слідчим 20.07.2015 року за участі свідка обвинувачення ОСОБА_23 , потерпілого ОСОБА_6 , без участі сторони захисту, вбачається, що під час проведення вказаних слідчих дій приймав участь у якості спеціаліста ОСОБА_27 (а.с.35-52 т.5).

Відповідно до ч.1 ст.71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Таким чином, експерт ОСОБА_27 надавав стороні обвинувачення консультації та висновки з питань відтворення обставин ДТП, зокрема, у складанні схеми місця ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.79 КПК України спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, експерт, секретар судового засідання не мають права брати участі в кримінальному провадженні та відводяться за підставами, передбаченими частиною першою статті 77 цього Кодексу, з тим обмеженням, що їх попередня участь у цьому кримінальному провадженні як спеціаліста, представника персоналу органу пробації, перекладача, експерта і секретаря судового засідання не може бути підставою для відводу.

На думку суду, обмеження відводу, передбачене цією статтею стосується випадків коли спеціаліст раніше приймав участь у провадженні як спеціаліст, експерт як експерт, та не стосується випадку, коли експерт попередньо приймав участь у провадженні як спеціаліст на замовлення однієї із сторін провадження, оскільки така ситуація очевидно вказує на упередженість експерта.

Таким чином, на думку суду, експерт ОСОБА_27 не мав права приймати участь у проведенні даної експертизи та підлягав відводу (самовідводу).

В свою чергу, висновок експертизи за таких обставин є недопустимим доказом.

По-друге, вказаний висновок складено також другим експертом, а саме ОСОБА_26 , яким перед цим надано висновок №252 судової транспортно-трасологічної експертизи, згідно якого визначити місце зіткнення автомобілів експерту неможливо, оскільки відсутні характерні ознаки, по яким можливо визначити розташування місця зіткнення у вигляді осипу дрібних осколків скла, частинок бруду та слідів переміщення транспортних засобів на проїзній частині у момент контактної взаємодії, а також недостатність інформації, відображеній на схемі пригоди та у описовій частині протоколу огляду місця пригоди в частині ідентифікації слідів, які залишились на проїзній частині.

При наданні відповіді на перше питання експертизи експерти ОСОБА_26 та ОСОБА_27 в дослідницькій частині цитують попередній висновок експерта ОСОБА_26 про неможливість визначення місця розташування зіткнення, але доповнюють це тим, що покази свідка ОСОБА_23 під час проведення слідчого експерименту «…не виключають розташування місця зіткнення на смузі руху автомобіля MITSUBISHI L200, однак не дає можливості з достатньою точністю визначити розташування місця зіткнення….По цій причині для подальших досліджень буде використано розташування місця зіткнення, вказане в постанові слідчого, з урахуванням схеми місця ДТП, тобто на відстані 2.0 м від повздовжньої суцільної лінії…» (стор.12 висновку).

Таким чином, всі подальші висновки даної судової експертизи (крім технічного стану автомобілів) побудовані на показах свідка ОСОБА_23 та відповідного припущення слідчого про розташування місця зіткнення.

З цього приводу слід зазначити наступне.
По-перше, покази свідка ОСОБА_23 , який не бачив момент зіткнення, не узгоджуються із показами свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні показав, що бачив момент зіткнення, «потерпілий рухався їм назустріч, його автомобіль «несло боком». Ліве заднє колесо автомобіля потерпілого вдарило у передню ліву фару автомобіля DAEWOO LANOS». Суду не надано жодного фактузацікавленості чи упередженості даного свідка (а.с.102-105 т.9).
По-друге, відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, на думку суду, показання свідка ОСОБА_23 , як фактично єдиний доказ, не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_3 .

Стороною обвинувачення клопотань про допит інших свідків, допит експертів чи призначення експертиз не заявлено.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Зміст стандарту «поза розумним сумнівом» наведено вище.
Таким чином, суд вважає, що порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху не доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
Оскільки порушення правил безпеки дорожнього руху є обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ст.286 КК України, то стороною обвинувачення, не доведено поза розумним сумнівом склад злочину, передбаченого ст.286 КК України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України необхідно скасувати арешт, який накладений на майно обвинуваченого постановою слідчого СВ Новосанжарського РВ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_28 від 28.04.2010 року (а.с.44 т.11).
Запобіжний захід станом на час винесення вироку не обирався.

Щодо цивільного позову
Потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.69-70 т.1).
Як зазначено вище, правонаступником померлого ОСОБА_6 , його сином ОСОБА_12 , подано заяву про відмову від позову (а.с.1 т.9).
Відповідно до ч.3 ст.61 КПК України цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
За вказаних обставин відмову потерпілого від позову необхідно прийняти, а провадження у справі в частині вирішення цивільного позову закрити.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим та виправдати у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, за недоведеністю.

Речові докази: автомобілі DAEWOO FSO LANOS державний номер НОМЕР_1 , MITSUBISHI L200 державний номерний знак НОМЕР_2 , залишити їх власникам, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (його спадкоємцям).

Арешт, який накладений на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановою слідчого СВ Новосанжарського РВ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_28 від 28.04.2010 року скасувати.

Закрити провадження у справі в частині вирішення цивільного позову потерпілого у зв`язку з відмовою від позову.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1