Справа №463/2299/21
Провадження №1-кс/463/1575/21
У Х В А Л А

25 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілими,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 10 лютого 2021 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000353 від 31 березня 2020 року.

В обґрунтування заявленої скарги покликаються на те, що слідчим не враховано доводи заявника щодо понесення матеріальної шкоди, про що зазначає в заяві. Відмова у визнанні потерпілим позбавляє його можливості користуватись своїми процесуальним правами належним чином.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь яких інших заяв не подав.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи скорочені строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився, заперечення не подав. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Частина 1 ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000353 від 31 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_3 повідомляв про перевищення службових повноважень працівниками Тернопільського ВП НУ НП у Львівській області під час проведення слідчих дій. Як вбачається із скарги, ОСОБА_3 зазначав про понесення матеріальної шкоди.

Постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 10 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим.

Оскаржувану постанову слідчий мотивує тим, що ні у заяві про вчинення кримінального правопорушення, ні у заяві про визнання потерпілим не вказано обставини та не неведено жодних доказів якої саме і в чому проявляється моральна, фізична або майнова шкода, заподіяна заявнику.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У скарзі скаржник посилається на те, що внаслідок незаконного затримання він поніс, зокрема, матеріальну шкоду, яка виразилась у вилученні майна та коштів.

Разом з тим, із оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не проведено аналіз обставин заподіяння вказаної шкоди, про які зазначає скаржник, не перевірено такі, не проведено жодних слідчих дій, тому висновок слідчого про те, що останній не завдано шкоди, передбаченої ч.1 ст.55 КПК України, є передчасним.

А тому, оскільки слідчим не надано належної оцінки обставинам, про які зазначає скаржниця щодо спричинення моральної шкоди, перевірку заподіяння заявнику будь-якої шкоди та зібрання доказів на підтвердження (спростування) спричинення їй моральної, фізичної або майнової шкоди не проведено, постанова винесена з порушенням хронології проведення слідчих дій, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, передчасною та підлягає скасуванню.

Дійсно, положеннями ч.5 ст.40 КПК України передбачено, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку, осіб, що не мають на те законних підстав забороняється.

Разом з тим, під час вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні слідчий зобов`язаний враховувати, що він може істотно порушувати конституційні права учасників кримінального провадження, а саме тому слідчий розсуд не повинен бути безмежним. Для визначення меж дозволеної процесуальної поведінки в тому числі при прийнятті рішення за наслідками розгляду клопотання чи заяви потерпілої особи про визнання її потерпілим, слідчий, насамперед, повинен керуватися приписами процесуального законодавства, крім того враховувати загальні засади кримінального провадження, мету застосування (незастосування) тих чи інших заходів, дій та їхню співмірність з отриманим результатом.

А тому, виходячи із наведених обставин, слідчий суддя вважає, що постанова про відмову у визнанні потерпілим прийнята слідчим передчасно, і ним не вжито заходів для встановлення підстав і розміру заподіяної скаржнику шкоди.

Окрім того, пунктом 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим. Вирішення питання, щодо визнання скаржника потерпілим не віднесено до повноважень слідчого судді КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тому, враховуючи наведене та самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності, вимога скаржника про зобов`язання слідчого судді визнати скаржника потерпілим у кримінальному провадженні не підлягає до задоволення.

З врахуванням наведеного слідчий суддя вважає, що скаргу слід задоволити частково, скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати слідчого розглянути заяву про визнання скаржника потерпілим.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 10 лютого 2021 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000353 від 31 березня 2020 року та зобов`язати уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 26 січня 2021 року про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №00000353 від 31 березня 2020 року.

В решті в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1