Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

06 травня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000257 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ Рівненської області, громадянина України, несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.
Судом частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто із ОСОБА_7 на її користь 132109,47 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вироком стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 1430 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Вказаним рішенням суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 20 липня 2018 року о 16 год. 00 хв., перебуваючи у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «За кермом», розташованого неподалік вул.Правика, в м.Вараш Рівненської області, без відома володільця та всупереч його волі, незаконно заволодів належним ОСОБА_5 транспортним засобом марки «Fiat Punto» держаний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , 2010 року випуску, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 значної матеріальної шкоди на загальну суму 132109 грн. 47 коп.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 просить вказаний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що місцевий суд врахував одні і ті ж обставини як при призначенні виду та розміру покарання, так і при вирішенні питання про необхідність звільнення від його відбування з випробуванням. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості злочину та даним про особу винного, а його звільнення на підставі ст.75 КК України є невмотивованим. Зокрема зазначила про відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, фактичне не визнання ним своєї вини, не відшкодування їй завданих збитків.
Також апелянт покликалась на те, що місцевим судом не надано належної оцінки притягненню ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП 27 липня 2017 року та 21 серпня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілої ОСОБА_5 та її представника-адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок залишити без змін, міркування прокурора ОСОБА_11 про законість вироку апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Стосовно доводів потерпілої щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає у невмотивованому звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційній повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, згідно зі статтею 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, реалізуючи свої дискреційні повноваження, суд для вибору такого покарання повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням з покладенням ряду обов`язків на строк 2 роки, врахував суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого.

Зокрема судом було взято до уваги, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи та проживання, де характеризується позитивно, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Також місцевим судом було враховано, що обвинувачений притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

Місцевий суд прийняв до уваги і досудову доповідь Володимирецького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області, згідно якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує, що на даний час ОСОБА_7 частково відшкодував потерпілій ОСОБА_5 шкоду, завдану цим злочином, у розмірі сімнадцять тисяч гривень, що стверджується відповідною розпискою потерпілої, долученої під час апеляційного розгляду.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає висновок місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою з боку органів пробації, правильним, таким, що відповідає обставинам кримінального провадження, а позбавлення волі ОСОБА_7 не сприятиме усуненню ним завданої потерпілій шкоди у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що потерпіла ставлячи вимогу щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, не навела доводів на обґрунтування такої позиції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог потерпілої не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3