Справа № 939/166/21
УХВАЛА
Іменем України

16 березня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

членів колегії суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000775 від 26 жовтня 2020 року, про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Бородянка Київської області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
25 жовтня 2020 року обвинувачений ОСОБА_6 перебував за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Небрат, на відстані, близько 1,5 км в напрямку поля за координатами 50.6570241.29.8708408 разом із ОСОБА_7 і особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_12 , де вживали спиртні напої.
В ході розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виникла сварка із ОСОБА_12 , в ході якої у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виник кримінально протиправний умисел, направлений на умисне протиправне заподіянні смерті ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на умисне протиправне заподіянні смерті ОСОБА_12 , того дня, в той же час, перебуваючи за вказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння смерті потерпілому, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, нанесли численні удари (точна локалізація та кількість ударів досудовим розслідуванням не встановлена) у голову та інші частини тіла ОСОБА_12 , спричинивши тілесні ушкодження, а саме: множинні синці на повіках правого і лівого ока, на верхній і нижній губі справа, в ділянці носа зліва, крововиливи на білочній оболонці правого і лівого ока, на слизовій оболонці верхньої і нижньої губи, забійні рани верхньої губи справа, нижньої губи і підборіддя справа, травматична ампутація другого зуба верхньої щелепи справа, першого зуба справа і першого зуба зліва нижньої щелепи, масивні крововиливи в м`які тканини лобної ділянки голови справа, лобної ділянки голови зліва, скроневих ділянок справа і зліва, потиличної ділянки голови справа з розповсюдженням на праву бокову поверхню верхньої третини шиї, потиличної ділянки в центрі і зліва, тім`яних ділянок голови справа і зліва, множинні відкриті переломи кісток склепіння і основи черепу в ділянках луски лобної кістки справа, луски скроневої кістки справа, які розповсюджуються на основу черепа в ділянці пірамідки скроневої кістки справа і зону турецького сідла, а також переломи кісток лицевого скелету в ділянці верхньої щелепи справа, виличних кісток і кісток носа, масивні крововиливи під тверду мозкову оболонку, під м`яку мозкову оболонку базальної частини головного мозку, в шлуночки головного мозку, в тканину головного мозку, в ділянці стовбура головного мозку з набряком головного мозку, множинні синці передньої і лівої бокової поверхні середньої третини шиї, масивні крововиливи в м`які тканини шиї в ділянці під`язикової кістки і щитовидного хряща, переломи ріжка під`язикової кістки і ріжків щитовидного хряща, ущемлення язика, рідка кров в трахеї, внутріальвеолярні крововиливи, вогнища набряку і гемосидероза, ділянки гострої альвеолярної емфіземи і дістелектазу в легенях, множинні переломи 5, 6, 7, 8 ребер зліва по середньо - ключичній лінії зліва з масивними крововиливами в м`язи грудної клітини, клітини Краєвського в печінці, реологічних властивостей крові, множинні синці передньої і внутрішньої поверхонь середньої і нижньої третин лівого плеча, передньої і внутрішньої поверхні нижньої третини правого плеча, множинні синці і садна (подряпини) спини в ділянці правої і лівої лопатки, попереку, правої і лівої сідниць, задньої поверхні середньої третини правої гомілки, лівої бокової поверхні грудної клітки і лівої бокової поверхні живота.
Внаслідок спричиненої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних переломів кісток черепа з крововиливами під оболонки, в шлуночки, в тканину і стовбурову частину головного мозку ОСОБА_12 помер на місці події.
За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року до ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 грудня 2020 року (включно).

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року дія обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була продовжена до 28 січня 2021 року (включно).

За ухвалою підготовчого судового засідання колегії суддів Бородянського районного суду Київської області від 27 січня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 березня 2021 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на шістдесят днів, обґрунтовуючи клопотання тим, що на даний час ризики та обставини, які враховувалися при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , не зменшилися, зокрема, існує ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, ризики незаконного впливу на потерпілу, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Оцінюючи в сукупності всі обставини, такі як вагомість наявних доказів щодо вчинення обвинуваченим цього правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, ті обставини, що ОСОБА_6 не працевлаштований, раніше судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі і вже через два місяці після звільнення з місць позбавлення волі вчинив нове кримінальне правопорушення, відсутність у нього тісних соціальних зв`язків, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків.

Вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував щодо продовження дії обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку захисника адвоката ОСОБА_8 , яка поклалася на розсуд суду, думки потерпілої ОСОБА_10 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 , які підтримали клопотання прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Тимошенко проти України" вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справіта переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".
Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі, ніде не працює, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів, є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах двох місяців.

Керуючись ст.176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 15 травня 2021 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий суддя ОСОБА_13

Члени колегії судді

ОСОБА_14