ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/691/21 Справа № 189/1375/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000780 від 23 жовтня 2020 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянин України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього обв`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Згідно з вироком, досудовим розслідуванням встановлено, що 23.10.2020 приблизно о 01-00, водій, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21053» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , зі швидкістю близько 60 км/год рухався у темний час доби по правій смузі автодороги О 041406 сполученням Просяна-Великомихайлівка, що проходить по території Покровського району, Дніпропетровської області з боку села Великомихайлівка в напрямку селища Просяна, перевозячи на передньому пасажирському сидінні автомобіля неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У ході подальшого руху водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну самовпевненість, маючи можливість передбачити настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, грубо порушуючи п.п. 1.3., 1.5, 2.3, п. 2.9, 12.1. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виборі швидкості руху керованим ним автомобілем не врахував дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, в результаті чого 23.10.2020 приблизно о 01-00 на 800-му метрі автодороги О 041406 сполученням Просяна-Великомихайлівка у Покровському районі, Дніпропетровської області, під час руху не впорався з керуванням автомобілем «ВАЗ 21053» реєстраційний номер НОМЕР_1 та виїхав за межі проїзної частини праворуч, з`їхав у кювет, де допустив наїзд правою передньою боковою частиною автомобіля «ВАЗ 21053» реєстраційний номер НОМЕР_1 на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден та синців на обличчі та кінцівках; крововиливу у м`які покрови голови, крововиливу під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку; забою та розривів правої легені; розривів печінки, рідкої крові у черевній та правій плевральних порожнинах, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті потерпілого внаслідок сумісної тупої травми у вигляді внутрішньо-черепної травми, пошкодження внутрішніх органів, що ускладнились розвитком шоку, 23.10.2020 приблизно о 01-00.
Порушення вимог п. 12.1. ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої настала смерть неповнолітнього ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить вирок змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку обвинувачення щодо заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що встановлені судом обставини щодо заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження не відповідають обвинуваченню, яким визначено, що потерпілому було спричинено смерть.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На переконання прокурора, суд необґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування додаткового покарання. Окрім цього, прокурор зазначає, що суд не встановив обставини провадження, оскільки у вироку посилався лише на ті, що були встановлені під час досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Законодавцем у ч.1 ст.337 КПК України визначено межі судового розгляду, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті, наголошуючи на тому, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Судом першої інстанції вказаних вимог закону належним чином дотримано не було.
Як видно з оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність юридичної кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.
Між тим, фактичні обставини кримінального провадження провадження суд, в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, не встановив.
Отже, вважати, що висновки суду щодо доведеності винуватості дій ОСОБА_7 відповідають встановленим фактичним обставинам вчиненого обвинуваченим злочину неможливо, адже вирок містить посилання лише на висунуте органами досудового розслідування обвинувачення.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 та вважає, що наведені порушення є такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та є істотними.

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора ОСОБА_15 , оскільки наведені останньою порушення, а саме неправильне зазначення кваліфікації злочину, усунені судом окремим рішенням, ухваленим в порядку ст. 379 КПК України, яке не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, враховуючи те, що судом не встановлено фактичних обставин справи, а прокурор в апеляційній скарзі не порушує питання про ухвалення нового вироку, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначене порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_10 , в тому числі й щодо правильності призначення покарання, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Суд вважає, що доводи прокурора ОСОБА_10 стосовно необґрунтованого звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування додаткового покарання заслуговують на увагу.
Так, цією нормою закону України про кримінальну відповідальність визначено вичерпний перелік видів покарань, від відбування яких особу може бути звільнено з випробуванням, до яких додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не належить.
Отже, доводи прокурора стосовно правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання з випробуванням мають бути враховані судом при ухваленні рішення за наслідками нового розгляду провадження.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Покровського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4