ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2242/21 (1-кс/639/673/21) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/721/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000054 від 02.04.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 271 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 квітня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000054 від 02.04.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 271 КК України.
Згідно оскаржуваної ухвали застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 травня 2021 року включно.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилається на те, що ризики, зазначені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу, не підтверджуються жодними об`єктивними обставинами. Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено суду того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Посилається на практику Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного суду України. Вважає, що до підозрюваного цілком можливо було б застосувати домашній арешт не порушуючи норми КПК України. Крім того посилається на те, що слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було належним чином досліджено особу підозрюваного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений та має двох дітей, має виключно позитивну репутацію, що підтверджується письмовими поясненнями сусідів та близького оточення й характеристикою з місця його проживання. Також зазначає, що ОСОБА_7 має постійний дохід та достатній матеріальний рівень. Має на утриманні тяжко хвору матір ОСОБА_12 та здійснює за нею постійний догляд. Також постійно надає матеріальну та фізичну допомогу своїй рідній сестрі ОСОБА_13 , яка є матір`ю-одиначкою та здійснює опіку над недієздатним, внаслідок тяжкої психічної хвороби, сином ОСОБА_14 , які проживають за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_7 . Звертає увагу, що ОСОБА_7 має хронічні тяжкі захворювання внаслідок інсульту, який він переніс у 2013 році, після якого він по теперішній час перебуває на реабалітації та щороку проходить курс лікування в стаціонарному режимі під наглядом лікарів-невропатологів КНП «Міська студентська лікарня», що підтверджується виписками із медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_7 . Після поміщення ОСОБА_7 до слідчого ізолятора, він неодноразово скаржився працівникам ізолятору та адвокатам на погане самопочуття. Захисник вважає, що в умовах слідчого ізолятору перебування ОСОБА_7 є неможливим та може негативно вплинути на його подальше життя.
На зазначене судове рішення також було подано апеляційну скаргу захисником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , від якої, до початку апеляційного розгляду, підозрюваний ОСОБА_7 - відмовився.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 квітня 2021 року апеляційним судом не розглядається.
21.05.2021 року до Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_10 про забезпечення участі підозрюваного ОСОБА_7 , який знаходиться в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у судового засідання в режимі відеоконференції.
З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи, з урахуванням введених в Україні та затверджених змін до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 21 квітня 2021 р. №405, про встановлення карантинних заходів з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р., суддею доповідачем до початку апеляційного розгляду було направлено відповідний запит через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якій тримається підозрюваний, для з`ясування його процесуальної позиції щодо бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно отриманої розписки з ДУ «Харківський слідчий ізолятор», підозрюваний ОСОБА_7 погодився брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали слідчого судді відбувається в режимі відеоконференції за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника- адвоката ОСОБА_10 та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника -адвоката ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000054 від 02.04.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України.

02.04.2021 року о 20.45 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
02.04.2021 року слідчим СВ відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 за погодженням з процесуальним керівником прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 271 КПК України, тобто у порушенні вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинило загибель людини та інші тяжкі наслідки.
04.04.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 271 КК України, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами.

Зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, саме:

- враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст. 271 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двох років або без такого; та в будь-який момент може залишити місце мешкання, тому знаходячись на свободі він може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності.
- крім того, оскільки ОСОБА_7 здійснював свою підприємницьку діяльність на території ТОВ «Новобаварський бетон» без достатніх на те дозволів та законних підстав, з метою уникнення кримінальної відповідальності може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів щодо своєї діяльності на вказаному об`єкті, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину;
- також підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на осіб, які незаконно працювали в нього на виробництві, з метою спотворення їх показань на свою користь, а також впливати на експерта задля отримання необ`єктивного висновку експерта на свою користь;
- крім того, існує ризик того, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та отримання незаконних доказів своєї невинуватості, останній може намагатися створювати вплив на посадових осіб правоохоронних органів, слідчого суддю та суд.
Слідчий вважає, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя зазначив, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України та зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Крім того, слідчий суддя при постановленні ухвали, керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховав підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, тобто щодо злочину, який спричинив загибель людей.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, передбачених ч.2 ст. 271 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у:

- протоколі огляду місця події від 02.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15);
- акті перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 02.04.2021 року (а.с.17);
протоколах допитів свідків: ОСОБА_16 від 02.04.2021 (а.с. 38-41); ОСОБА_17 від 02.04.2021 року (а.с.32-36);
- копіями договору № 2012/16-1 оренди нежитлової будівлі від 20.12.2016 року та акту прийому-передачі майстерні, складений згідно із Договором № 2012/16-1 від 20.12.2016 року ( а.с. 22-26);
- актом про пожежу від 02.04.2021 року (а.с. 51-52);
-протоколом огляду трупа від 02.04.2021 року (а.с.53-55;
-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_18 від 02.04.2021 року (а.с.62-63);
-витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів на нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 76-90), а також іншими доказами.
Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, колегія суддів вбачає, що вони об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, а також наявні у матеріалах провадження докази, що формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення певних дій, згідно підозри.
Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, тобто у порушенні вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинило загибель людини та інші тяжкі наслідки, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, одружений.
Однак з урахуванням того, що ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем, та достовірно знаючи про відсутність необхідних дозвільних документів щодо встановлення, обслуговування та подальшу експлуатацію устаткування і обладнання на робочому цеху, не перевіривши та не здійснивши інших належних дій, з метою його перевірки, тим самим усвідомлюючи, що фактично допускає працівників в порушення встановлених правил безпеки, передбачених ст. 13 Закону України «Про охорону праці», до здійснення незаконної діяльності з виробництва олії у приміщення на території ТОВ «Новобаварський бетон», внаслідок чого, стався вибух промислового газу, що призвело до подальшої пожежі, в результаті чого, вищевказані дії ОСОБА_7 призвели до загибелі людини та заподіяння шкоди здоров`ю іншій особі. Тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що ОСОБА_7 в будь-який момент може залишити місце свого мешкання та переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_7 здійснював свою підприємницьку діяльність без достатніх на те дозволів та законних підстав, він може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів щодо своєї діяльності на вказаному об`єкті, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину. Також підозрюваний може незаконно впливати на осіб, які незаконно працювали в нього на виробництві, з метою спотворення їх показань на свою користь, а також впливати на експерта задля отримання необ`єктивного висновку експерта на свою користь. Крім того, існує ризик того, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та отримання незаконних доказів своєї невинуватості.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , а саме вчинення тяжкого злочину проти громадської безпеки, що призвело до загибелі людини та заподіяння шкоди здоров`ю іншій особі,колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість на цей час досудового розслідування, застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Колегією суддів взято до уваги особу підозрюваного, а саме, що він одружений та має двох дітей, має виключно позитивну репутацію, має постійний дохід та достатній матеріальний рівень, має на утриманні тяжко хвору матір ОСОБА_12 та здійснює за нею постійний догляд, постійно надає матеріальну та фізичну допомогу своїй рідній сестрі ОСОБА_13 , яка є матір`ю-одиначкою та здійснює опіку над недієздатним, внаслідок тяжкої психічної хвороби, сином ОСОБА_14 , проте зазначені обставини, не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в цьому випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували і на час вчинення дій, згідно підозри, а тому, вони не утворюють жодних фактичних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваним моделі поведінки, щодо дотримання процесуальних обов`язків, а відтак не здатні перешкодити вчинити їй дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, тому не може триматися в умовах ізоляції колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Крім того, як зазначив сам підозрюваний в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, він звертався до медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з приводу стану його здоров`я та його оглянув лікар.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
Колегія суддів роз`яснює право підозрюваного подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень підозрюваного, в тому числі, стосовно стану здоров`я.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_7 , іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 квітня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді