Справа №591/4032/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/594/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу та якою обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено строк дії покладених на нього обов`язків,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження № 0000907 від 13.03.2020 року в якому обвинувачуються:

- ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.5 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України;

- ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.5 ст. 185, ч.5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України;

- ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.5 ст. 185, ч.5 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України;

- ОСОБА_13 за ч.2 ст.15 ч.5 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України.

16.02.2021 року в ході судового розгляду справи прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку дії покладених обов`язків, яке ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року задоволено та відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожному окремо, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.00 год 13.04.2021 року, а обвинуваченому ОСОБА_13 до 16.00 год 13.04.2021 року продовжено строк дії покладених на нього обов`язків.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_10 і його захисник ОСОБА_8 , а також захисники ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачений ОСОБА_10 просив ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою просив прокурору відмовити у задоволенні клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив застосувати відносно нього такий запобіжний захід як домашній арешт у нічний час доби, застави у розмірі 80 000 грн.

В обґрунтування вимог скарги обвинувачений вказував, що ухвала суду незаконна, необґрунтована та безпідставна. Просив врахувати наявність постійного місця проживання, матері з інвалідністю та те, що до затримання він мав роботу працював водієм таксі. Намірів переховуватись не має, планує працевлаштуватись щоб утримувати сім`ю, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває. Заявлені прокурором ризики ОСОБА_10 вважав не обґрунтованими.

- захисник ОСОБА_8 просила ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою просила прокурору відмовити у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просила застосувати відносно нього такий запобіжний захід як домашній арешт у нічний час доби, застави у розмірі 80 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог стверджувала про незаконність, необґрунтованість і безпідставність судового рішення. Звертала увагу на ті ж обставини, що вказав і обвинувачений ОСОБА_10 , зокрема про те, що той має постійне місце проживання, матір з інвалідністю, до затримання ОСОБА_10 мав роботу працював водієм таксі. Стверджувати, що переховуватись обвинувачений не буде, при затриманні опору не чинив, планує працевлаштуватись щоб утримувати сім`ю, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває. Просила врахувати, що тяжкість інкримінованих злочинів та суспільний інтерес не можуть бути виключними підставами для тримання особи під вартою, а заявлені прокурором ризики не обґрунтовані. За час судового слідства судом допитано вже 3 потерпілих покази яких сумнівні та які не вказали, що саме ОСОБА_10 вчинив крадіжку їх майна, більше того, що він на них впливав. Також, захисник звертала і на занадто високий розмір застави, просила його зменшити до 80 000 грн.

- захисник ОСОБА_9 просила ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою просила відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_11 . Просила змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Висновки суду про доцільність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу вважала не обґрунтованими, такими що суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на доказах. На переконання захисника пред`явлена ОСОБА_11 підозра необґрунтована, матеріали справи не містять доказів того, що інший більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а сама тяжкість злочину, що інкримінується ОСОБА_11 не може бути підставою для тримання його під вартою. Звертала увагу, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, а тому носіння електронного засобу контролю унеможливило б порушення ОСОБА_11 будь яких покладених на нього обов`язків. В суді першої інстанції як вона захисник так і сам ОСОБА_11 просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, та зменшити розмір застави до 80 000 грн. однак суд безпідставно в цьому відмовив.

- захисник ОСОБА_7 просила ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою просила відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_12 . Просила обрати обвинуваченому запобіжний захід домашній арешт.

Захисник стверджувала, що вказана ухвала судом винесена без врахування обставин, що мають суттєве значення для справи та без надання оцінки всім обставинам у справі. Переконана, що пред`явлена ОСОБА_12 підозра необґрунтована, оскільки той під час скоєння злочину затриманий не був, жодний із потерпілих не вказав на ОСОБА_12 як на злочинця, а при затриманні ОСОБА_12 в нього не було виявлено жодних предметів які б свідчили про скоєння ним злочину. З пред`явленої ОСОБА_12 підозри вбачається, що він не організатор правопорушень, та не можливо встановити яку роль в злочинних діяннях він виконував. Заявлені прокурором ризик захисник вважала припущеннями. Наголошувала, що ОСОБА_12 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, цивільну дружину та малолітню доньку. ОСОБА_12 неофіційно працював, утримував сім`ю. Звертала увагу, що під вартою ОСОБА_12 знаходиться із березня 2020 року, а з травня 2020 року кримінальне провадження перебуває в суді на розгляді, однак докази винуватості ОСОБА_12 так і не надані. З огляду на викладене захисник переконана, що існують підстави для пом`якшення ОСОБА_12 запобіжного заходу та зменшення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених та захисників, які вимоги апеляційних скарг підтримали, просили ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обвинуваченим обрати більш м`які запобіжні заходи домашні арешти, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та захисників заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року вона була винесена відносно чотирьох обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому останній рішення суду не оскаржував, а тому апеляційний перегляд здійснюється виключно відносно перших трьох з обвинувачених.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 року у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, місцевий суд врахував те, що наявність ризиків щодо ймовірного ухилення обвинувачених від суду не зменшились, оскільки пред`явлене обвинувачення не змінено, обвинувачені можуть знищити, спотворити будь-які із речей та документів, що мають значення для справи, незаконно впливати на потерпілих, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також те, що розгляд справи, в якій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються не завершено. Існування обставин, які б дали суду змогу застосувати відносно обвинувачених більш м`які запобіжні заходи не встановлено.

Досліджуючи матеріали справи в своїй сукупності з доводами апеляційних скарг колегія суддів вказані висновки суду першої інстанції вважає правильними, оскільки в даному випадку, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Попри висновки апелянтів, колегія суддів вважає, що зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними. Крім того, усвідомлення обвинуваченими тяжкості покарання, яке може їм загрожувати, свідчить про те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності вони можуть переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисників з приводу того, що прокурором не обґрунтовано існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо вказаних осіб ще триває, дослідження доказів ще не завершено і не прийнято остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Зі скарг апелянтів вбачається, що всі вони просять звернути увагу на характеризуючі осіб обвинувачених дані зокрема на те, що:

- обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання, матір з інвалідністю, в нарколога чи психіатра не перебуває, має намір працевлаштуватись;

- обвинувачений ОСОБА_11 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки;

- обвинувачений ОСОБА_12 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, цивільну дружину та малолітню доньку.

Однак, аналізуючи вказані дані, колегія суддів, не може визнати їх достатніми для пом`якшення продовженого відносно них запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки в сукупності з тими ризиками які існують на даний час, вказані обставини є недостатніми для звільнення осіб обвинувачених з-під варти.

Більше того, ні обвинуваченими, ні стороною захисту не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність вказаних обставин, в тому числі і наявність в обвинувачених міцних соціальних зв`язків.

Щодо обґрунтованості пред`явленої підозри, на що також звертали увагу апелянти, то слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши матеріали провадження про продовження строку дії запобіжного заходу, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особами інкримінованих злочинів, а не обґрунтованим припущенням, що особи, про яких йдеться, могли вчинити правопорушення, що мало місце коли вони перебували у процесуальному статусі підозрюваних.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Щодо розміру застави, який обвинувачений ОСОБА_10 і захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вважали надто високим, то колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються в ряді злочинів, один з яких за ч. 5 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, а тому, з урахуванням п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, підстави для призначення обвинуваченим проханого ними розміру застави у 80 000 грн відсутні.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції ні обвинуваченими ні їх захисниками не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу та якою обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено строк дії покладених на нього обов`язків, залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 і захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4