Справа № 127/3003/21
Провадження №11-кп/801/549/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

та захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його скарги на незаконність тримання в умовах довічного позбавлення волі, заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на певний строк та звільнення з-під варти від подальшого відбуття покарання,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга засудженого ОСОБА_7 на незаконність тримання в умовах довічного позбавлення волі, заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на певний строк та звільнення з-під варти від подальшого відбуття покарання.
Розглянувши скаргу, суд першої інстанції відмовив у її задоволенні за відсутності для цього підстав.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу. В обґрунтування своїх вимог посилається на низку рішень Європейського суду з прав людини, в яких зазначено, що довічне позбавлення волі є таким, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та таке покарання визнано тортурами та нелюдським покаранням. Суд першої інстанції мав би прямо застосовувати рішення ЄСПЛ як джерело права в Україні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про необхідність залишення скарги засудженого ОСОБА_7 без задоволення є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2012 за ст. 69, ст. 93. п. «г», «ж», «з», «і», ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 142, ч.3 ст. 166, 42 КК України ( в ред. 1960 року) , ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 189, ст. 257 КК України (в ред. 2001 року) до довічного позбавлення волі.

Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена статтею 82 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Зі змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можлива за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
2 березня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного відповідно до ст. 44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
У ньому суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Разом з тим, на даний час відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.
На теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням лише шляхом помилування засудженого.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його скарги на незаконність тримання в умовах довічного позбавлення волі на певний строк та звільнення з-під варти від подальшого відбуття покарання, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4