Номер провадження: 11-кп/813/142/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року м. Одеса

Одеській апеляційний в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Київського районного суду м. Одеси, від 20 вересня 2019 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народилась в м. Улан-Уде, республіки Бурятія, Російської Федерації, є громадянкою України, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджена за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, у кримінальному провадженні №0005400, внесеному до ЄРДР 24.06.2014 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджена:

- за ч. 2 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки;

- за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк(один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Відповідно до п.п. 1,2) ч. 1 та п. 2) ч. 2 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Відповідно до п. 2, 3) ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст.7 4 КК України, ОСОБА_7 звільнена від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

З оскарженого вироку вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона, у період часу з 2002 по 2004 роки, підробила документ, який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає певні права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та використання завідомо підробленого документа, відповідно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим з наступних підстав:

-Земельна ділянка, яку придбала обвинувачена, у спільній частковій власності ніколи не перебувала, а цілком належала ОСОБА_10 .. Будь-яких договорів щодо купівлі-продажу частин будівлі, які перебували у спільній власності ОСОБА_10 ніколи не укладала. Таким чином на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки права привілеєвої купівлі частки в спільній власності взагалі не існувало;

-Обвинувачена під час своєї промови пояснила суду, що особисто виготовленням договору не займалась, а підписала запропонований варіант нотаріусом, оскільки не заперечувала проти його змісту. У будь-якому випадку підроблення чи внесення відомостей передбачає лише активні дії самої винної особи по виготовленню (друку) документа, або по внесенню вже до готового документу недостовірних відомостей (повторний друк на документі, корегування символів чи інше);

-у вироку суду не зазначено до якого виду співучасті мала відношення обвинувачена ( організатор, виконавець, співвиконавець ), та хто саме склав документ обвинувачена чи Особа М;

-не відповідають фактичним обставинам висновки суду щодо неможливості колишнього власника земельної ділянки ОСОБА_11 надати покази стосовно наявності на момент продажу дачних будівель, оскільки в супереч наведеному судом у вироку, будучи допитаною у судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 неодноразово повідомляла про відсутність будівель у зв`язку з їх знесенням, оскільки це було умовою продажу земельної ділянки;

-на момент укладання договору (станом на 31 травня 2002 року) діяла інша редакція статті 120 Земельного кодексу України, яка передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод (тобто можуть укладатись окремі договори). При цьому жодним нормативно-правовим актом не було передбачено обов`язкового переходу права власності на будинок чи земельну ділянку у разі продажу одного із об`єктів (земля не була нерозривно пов`язана з розташованими на ній будівлями та спорудами);

-обставини, які суд у своєму Вироку вважає встановленими - обставини приватизації земельної ділянки громадянкою ОСОБА_11 , укладання нею у подальшому договору купівлі-продажи цієї земельної ділянки з громадянкою ОСОБА_10 , звернення до суду ОСОБА_11 із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, взагалі не є предметом розгляду цієї кримінальної справи і не мають ніякого відношення до дій обвинуваченої;

Враховуючи вищенаведене, захисник просить скасувати вирок Київського районного суду м. Одеси, від 20 вересня 2019 року, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою у інкримінованих їй злочинах.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду із клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вказала, що розуміє нереабілітуючі наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Захисник підтримав клопотання обвинувачоної ОСОБА_7 та просив його задовільнити.

Прокурор та потерпіла в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченої.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те що клопотання ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Апеляційним судом встановлено, що злочини, які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_7 , були вчинені у період часу з 2002 по 2004 роки.

При цьому, порівняльний аналіз положень ст.ст. 12, 49, 358 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону не поліпшує становище обвинуваченої, тому апеляційний суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції, що діяла на момент вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченій.

1. Щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 358 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення цього злочину, передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Таким чином, вказаний злочин, відповідно до положень ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Згідно з п. 3) ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у разі вчинення злочину середньої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років.

Відповідно, з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, минуло більше п`яти років.

2. Що стосується звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 358 КК України, в редакції яка діяла на час вчинення цього злочину, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, вказаний злочин, є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з п. 2) ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

З моменту вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 358 КК України, минуло більше трьох років.

Обставини, передбачені ч.2, 3 ст.49 КК України, за наявності яких перебіг давності зупиняється, або переривається, апеляційним судом не встановлено.

Злочини, передбачені ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_7 , не відносяться до категорії злочинів, передбачених ч.5 ст.49 КК України, у разі вчинення яких давність не застосовується.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальною відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч.3 ст.358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Висновки апеляційного суду.

Апеляційним судом встановлені підстави звільнення , що обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 358 КК України в редакції № 2953-ІІІ., у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин, клопотання обвинуваченої підлягає задоволенню, оскаржений вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 358 КК України в редакції № 2953-ІІІ, на підставі п.п. 2), 3) ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження № 0005400, внесене до ЄРДР 24.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_7 підлягає закриттю.

Згідно з положеннями п. 5) ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 370-372, 374, 376, 379, 404, 407, 409, 417, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 задовільнити.

Скасувати вирок Київського районного суду м. Одеси, від 20.09.2019, у кримінальному провадженні № 0005400, внесене до ЄРДР 24.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 358 КК України на підставі п.п. 2), 3) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження № 0005400, внесене до ЄРДР 24.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі ст. 417, п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.