ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000043 від 09 серпня 2020 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці, без встановленого місця реєстрації, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого, а саме:
- 28 травня 2002 року Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України з позбавленням волі на строк 2 роки. На основі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
- 29 січня 2003 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 194, ст. 70, ст. 71 КК України з позбавленням волі на строк 3 роки 1
місяць з конфіскацією майна. Звільнений 22 грудня 2005 року;

КП №11-кп/822/67/21 р. Головуючий у І інстанції: ОСОБА_7
Категорія ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_1

- 06 грудня 2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України з позбавленням волі на строк 1 рік 6 місяців. Звільнений 21 жовтня 2011 року;
- 13 березня 2019 року вироком Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн.;
- 08 квітня 2019 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 4 місяці;
- 29 грудня 2020 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000043 від 09 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Садгірського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 , відраховувати з дати затримання.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно оскаржуваного вироку, 07 серпня 2020 року о 13 год. 58 хв. ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, перебуваючи у приміщенні АЗС «ШЕЛЛ», що за адресою: місто Чернівці, вулиця Лук`яновича, 116 користуючись, тим, що його ніхто не бачить, викрав з торгівельного прилавку блок сигарет марки «Winston Caster», вартістю 438 гривень 24 копійки, який помістив під футболку, що була на ньому одягнена.
Надалі, місце вчинення злочину покинув на автомобілі марки «AUDI» д.н.з. НОМЕР_1 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдав матеріальної шкоди ТОВ «Альянс Холдинг».
Таким чином, ОСОБА_6 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Садгірського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року, оскільки, він повністю відшкодував збитки потерпілій стороні та потерпілий немає до нього жодних претензій.
Вказує, що судом першої інстанції не було враховано пом`якшуючи обставини, такі як: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини.
Враховуючи викладене, просить застосувати положення ст. 69 КК України та зменшити покарання до одного року позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що розгляд даного провадження судом першої інстанції проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши думку сторони обвинувачення та інших учасників кримінального провадження щодо тих доказів, які потрібно дослідити та порядок їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст всіх обставин, які підлягали доказуванню і переконався у добровільності їх позиції.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених в оскаржуваному вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а отже апеляційним судом не переглядається, відповідно до положень ст. 404 КПК України.
Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів та згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті кару, виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також те, що останній повністю визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, не перебуває у лікаря психіатра та нарколога.
Колегією суддів встановлено і те, що ОСОБА_6 схильний до вчинення умисних корисливих злочинів, не робить для себе належних висновків, не стає на шлях виправлення, про що свідчать його неодноразові судимості за аналогічні злочини.
Крім того, апеляційний суд враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, а попередній кримінальний досвід свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, до того ж, ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції було враховано думку представника потерпілої сторони ОСОБА_8 , який в судовому засіданні вказав про те, що обвинуваченим була відшкодована матеріальна шкода, а призначення покарання покладається на розсуд суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційні доводи в цій частині вважає безпідставними.
Разом з тим, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме щире каяття.
Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме наявність малолітньої дитини, а також дані про особу останнього, на переконання колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину та особи винного, який будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, вчинив новий злочин після відбуття покарання за попереднім вироком, не дають достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Стосовно доводів обвинуваченого про необхідність застосування щодо нього положень ст. 69 КК України, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина, колегія суддів вважає, що перебування малолітньої дитини на утриманні в обвинуваченого, який не має стабільного джерела доходу, унеможливлюють таке утримання та не слугує підставою для застосування положень ст. 69 КК України.
До цього ж, апеляційна скарга обвинуваченого не містить будь-яких нових обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а також нових об`єктивних даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь його пом`якшення.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , було призначене покарання в розмірі, максимально наближеному до мінімальної санкції статті, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.
Судова колегія приходить до висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, і підстави для застосування ст. 69 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення їй розміру призначеного покарання, відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо призначеного покарання є належним чином вмотивованим.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, в результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Істотних порушень, які б стали безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Садгірського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2020 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000043 від 09 серпня 2020 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Головуючий, суддя _______________ ОСОБА_1 (посада) (підпис) (ПІБ)

18.02.2021 року
(дата засвідчення) копії)