Справа № 336/3968/21
Провадження № 1-кс/336/459/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції №м 3 Запорізького РУП Г УНП в Запорізькій області ОСОБА_3 погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 19.04.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ відділу поліції № 3 Запорізького РУН Головного управління Національної поліції в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000011, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 квітня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2 КК України.
В ході досудового слідства встановлено, що невстановлена особа, шляхом зловживання своїми повноваженнями здійснила незаконні дії щодо реалізації квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 , яка померла.
На підставі вищевикладеного, у діях невстановленої особи вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Встановлено, що власником вказаної квартири була ОСОБА_5
13.12.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002637 за фактом смерті ОСОБА_6 .
Опрацюванням даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 21.12.2020 після смерті ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження № 63963421 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області № 987 від 20.12.2017 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 заборгованості 462 000,00 гривень.
Водночас, відповідно до п.З ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника.
Незважаючи на вказане, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_8 виконавче провадження про стягнення заборгованості у розмірі 462 тис. грн. з померлої ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 не закінчено.
Н а даний час власником квартири є ОСОБА_9 .
Враховуючи вищевикладене, для встановлення істини в кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначену квартиру.
Фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання не здійснювалося, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України
Перевіривши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч.2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У відповідності до положень ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту.
На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим та безпідставним, оскільки ним не доведено необхідність його задоволення, в матеріалах клопотання відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, передано чи відчужено, крім того, слідчим лише перелічено норми КПК України, проте не зазначено жодного обгрунтування необхідності арешту та підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження. Наведені слідчим обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту та не доведеність доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України.
З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту відсутні.
Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №м 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1