ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1022/20 Номер провадження 11-кп/814/401/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження №0001274 від 11.10.2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання ОСОБА_8 звільнено з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В задоволенні позову прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах ДП «Лубенське лісове господарство» до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням внаслідок незаконної порубки деревини в сумі 68 489 грн 40 коп. відмовлено.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 572 грн 00 коп. за проведення товарознавчої експертизи.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 винуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Так, відповідно до внесених прокурором змін до первинного обвинувачення встановлено, що 10.10.2018 року, близько 14 години, ОСОБА_8 , разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка не була обізнана про злочинні наміри останнього, маючи прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме сортиментів деревини породи «Дуб звичайний», прибув на автомобілі «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 у квартал 172, лісового масиву урочище «Дрібне», який перебуває у користуванні ДП «Лубенське лісове господарство», що знаходиться на території земель Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Після цього, ОСОБА_8 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, використовуючи автомобільну лебідку з металевим тросом, завантажив до багажного відділення автомобіля «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 два сортименти деревини породи «Дуб звичайний» діаметром 37,5 см, об`ємом 0,383 м3, вартістю 6 729 грн 95 коп. та діаметром 34 см, об`ємом 0,312 м3, вартістю 3 389 грн 36 коп., проте не зміг вчинити усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений на місці вчинення кримінального правопорушення працівниками ДП «Лубенське лісове господарство».

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію, в поданій апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що замах на кримінальне правопорушення було вчинено 10.10.2018 року, тобто до 01.07.2020 коли було офіційно опубліковано та вступив у силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-ІІІ від 20.12.2019, за яким частина перша ст. 185 КК України була віднесена до кримінальних проступків, у зв`язку із зміною виду покарання в сторону пом`якшення, зокрема покарання у виді позбавлення волі змінено на обмеження волі. Разом із тим, даним Законом України № 2617- VIII від 20.12.2019 року, в частині першій ст. 185 КК України було посилено розміри штрафу який на даний час встановлений в розмірах від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тоді як до 01.07.2020 року покарання у виді штрафу було в розмірах віл п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посилаючись на ст.58 Конституції України, відповідно до якої «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи» вважає, що застосувати до ОСОБА_8 , позбавлення волі не можливо через те, що з 01.07.2020 року воно усунуто Законом України № 2617-VІІІ від 20.12.2019 року, а обмеження волі, яке запроваджено із 01.07.2020 року не можливо через те. що на час скоєння злочину такого покарання не існувало взагалі. Покарання у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не можливо застосувати, бо воно введене в дію з 01.07.2020 року вищезазначеним Законом та погіршує становище засудженого.

Тому вважає, що суд мав застосувати покарання, яке існувало до 01.07.2020 і пом`якшувало б становище його підзахисного, а саме у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Від представника потерпілого - директора ДП «Лубенське лісове господарство» надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2020 року без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду його апеляційної скарги в судове засідання не з`явився. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Щодо доводів захисника про неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з посиланням на помилкове призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 , 10 жовтня 2018 року, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, санкція якого на момент вчинення передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років".

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 2617- VІІІ від 22 липня 2018 року, яким внесено зміни до санкції ч. 1 ст. 185 КК України та встановлено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно вимог частини 3 цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, оскільки санкція ч. 1 ст. 185 КК України у попередній редакції передбачала покарання у виді позбавлення волі, а нова редакція Закону передбачає найтяжче покарання обмеження волі караність діяння, вчиненого суб`єктом до набрання чинності Законом №2617-VІІІ , з огляду на положення ст..5 КК України має визначатися у межах нової редакції ч.1 ст.185 КК України. Адже стосовно основного покарання позбавлення волі новий закон є більш м`яким у порівнянні з попереднім, а тому має зворотну дію у часі.

Таким чином, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно призначив останньому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закон України № 2617- VІІІ від 22 липня 2018 року, тим самим покращивши становище обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення 10 жовтня 2018 року, тобто до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, згідно ст.66, 67 КК України обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Також місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, відсутність тяжких наслідків та особу обвинуваченого.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, офіційно не працює, непогашених судимостей не має, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, дані висновку органу пробації з констатацією можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із обмеженням волі в межах санкції інкримінованої йому статті із та звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Інші доводи апелянта не впливають на правильність прийнятого місцевим судом рішення.

В той же час суд зазначає, що становище обвинуваченого не може бути погіршено за апеляційною скаргою захисника, оскільки, в будь якому разі, реальне покарання є більш суворим покаранням, від призначеного покарання від якого обвинуваченого звільнено від його відбування.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого, що могло б бути підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4