печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2868/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі:

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_4 про скасування повідомлення старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідування ОСОБА_6 , щодо повідомлення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні №00000787 від 24.09.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру від 25.10.2020 року в рамках кримінального провадження №0000787 від 24.09.2020, з вимогою скасувати повідомлення про підозру від 25.10.2020 року, повідомлену слідчим першого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене з прокурором третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного Бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічіного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000787 від 24.09.2020 за ч. 3 ст. 368 КК України.

03.02.2021 у судовому засіданні, прокурором було долучено до матеріалів справи Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

У зв`язку з Повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри адвокатом ОСОБА_3 , було оголошено клопотання про зміну прохальної частини скарги ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру, а саме: Доповнити таку наступним - Скасувати рішення старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене з прокурором третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного Бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічіного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , щодо повідомлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецька, громадянину України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні №0000787 від від 02.02.2021.

Оскільки прокурор ОСОБА_5 , який наділений повноваженнями процесуального керівника у цьому кримінальному провадженні та якому КПК України делегував повноваження щодо повідомлення про підозру, змінив кваліфікацію діяння, яке інкримінується ОСОБА_4 та фактично відмовився від раніше пред`явленої підозри, слідчий суддя приходить до висновку продовжити розгляд скарги щодо Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021

Скарга мотивована тим, що Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 вручено з порущенням норм КПК України, є необґрунтованим, невмотивованим, таким, що не відповідає викладеним у ньому обставинам, не містить суттєвих обставин (дії за яку пропонувалася неправомірна вигода), містить виклад обставин та обґрунтування, які не можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення - злочину помилково кваліфікованому за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, в повідомленні про підозру не конкретизовано обставини події та її кваліфікація, не вказано всі ознаки кримінального правопорушення, способу та обставин його вчинення з урахуванням встановлених обставин, зокрема, слідчим не враховано те, що головний інспектор Управління оперативної підтримки Національної поліції України (що входить до складу патрульної поліції) ОСОБА_4 не має жодного відношення до Київської міської прокуратури №8, його організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки у жодному разі не передбачають можливості чи обов`язку виконувати чи не виконувати будь яку дії у кримінальному провадженні №0002729 від 21.04.2015 та не передбачають навіть взаємодію з будь-яким органом державної влади без погодження з керівництвом Управління оперативної підтримки, не міг вжити жодних заходів, через своє службове становище, направлених на вчинення іншими службовими особами злочину що інкримінується, не є службовою особою у розумінні ст. 368 КК України, не є слідчим та не уповноважений здійснювати досудове розслідування будь якого кримінального провадження, не втручався у діяльність судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_7 , не вживав та не мав жодної процесуальної можливості вжити будь яких заходів щодо накладення чи зняття арешту, накладеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002729 від 21.04.2015 у зв`язку з чим не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та в силу вищенаведеного, не є учасником групи, що за попередньою змовою осіб вимагала неправомірну вигоду. Крім цього, слідчим не враховано те, що Прокурор ОСОБА_9 є службовою особою, натомість він не має реальної можливості виконати чи не виконати жодних дій з використанням наданої йому влади чи покладених на нього організаційно-розпорядчих чи адміністративно - господарських обов`язків, направлених на вжиття заходів, щодо зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не був залучений до початку події що розслідується заздалегідь, що свідчить відсутність кваліфікуючаої ознаки як вчинення злочину, за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні підозрюваний та захисник скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вказавши, що повідомлення про підозру є законним та обґрунтованим.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Слідчим суддею в ході розгляду даної скарги встановлено порушення органом досудового розслідування процесу здійснення повідомлення про підозру, а саме: вимог ст. 277-278 КПК України.

Так, норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом ст.276 КПК України процедура здійснення повідомлення про підозру включає в себе складання письмового повідомлення про підозру та відповідно його вручення підозрюваному уповноваженою особою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до вимог ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Статтею 133 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

Відповідно до ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Однак слідчому суді не надано належних доказів на підтвердження того, що слідчим або прокурором належним чином було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 02.02.2021 р. в день її складання.

Посилання прокурора на те, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 від 02.02.2021 вручено в день його складення 02.02.2021 не відповідає матеріалам справи про що свідчить відсутність підпису ОСОБА_4 у долученій прокурором 03.02.2021 підозрі, оскільки таке направлено слідчим без належного повідомлення ОСОБА_4 , поштовим відправленням, що підтверджується документами, що містяться в матеріалах провадження, а отже слід вважати, що останньому вручено повідомлення про підозру у такий спосіб, є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що відповідно до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 підозрюється у пособництві в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди у великому розмірі для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 головний інспектор Управління оперативної підтримки Національної поліції України ОСОБА_4 за попередньою змовою із прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час в ході досудового розслідування прокурорами вказаної прокуратури сприяв приховуванню останнім вимагання та одержання від ОСОБА_10 неправомірної виноди у сумі 10000 доларів США, що еквівалентно 282750 грн. що в 200 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є великим розміром.

Згідно з вимогами ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчій суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчій інші службові особи органів державної влади зобов`язанні неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 2 ст. 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повного і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 27 КК України виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КК України, пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Відповідно до п. 24. Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у злочинах проти власності» злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.

Згідно абзацу 4 п. 24 вказаної постанови дії особи, яка безпосередньо не брала участі у вчиненні злочину, але порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину або предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню злочину, належить кваліфікувати як співучасть у скоєному у формі пособництва з посиланням на частину п`яту статті 27 КК України.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26.04.2002 року №5: «Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України хабар належить визнавати одержаним за попередньою змовою групою осіб, якщо злочин спільно вчинили декілька службових осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до його початку, про це домовилися(як до, так і після надходження пропозиції про давання хабара, але до його одержання).

Таким чином, наведенні статті КК України вказують на те, що пособник у вчиненні злочину не є виконавцем такого злочину. Дії вчиненні як пособничество не можуть кваліфікуватись як вчинення злочину у групі осіб, оскільки дії такої особи безпосередньо не утворюють об`єктивний склад кримінального правопорушення передбаченого Особливою частиною КК України. Отже така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, яка міститься в повідомленні про підозру ОСОБА_4 протирічить нормам ККУ та не ґрунтується на законі.

У світлі наведеного, слід зазначити, що відповідно до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 для реалізації злочинного умислу, невстановлені на даний час прокурори Київської місцевої прокуратури №8 м. Києва протягом травня 2020 року, але не пізніше 31.05.2020, за невстановлених обставин залучили до вчинення злочину ОСОБА_4 ; із 28.08.2020 до групи прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0002729 від 21.04.2015 включено прокурора Київської місцевої прокуратури №8 м. Києва ОСОБА_9 , іншого підозрюваного в кримінальному провадженні №0000787 від 24.09.2020, що свідчить про те, що ОСОБА_9 не приймав участі у попередній змові та не належить до групи осіб у злочині що розслідується.

Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що зміст повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 зводиться до того, що діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб в період часу з початку вересня 2020 року по 22 жовтня 2020 року, вимагали та одержали від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 10000 доларів США за вжиття заходів для зняття арешту із квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 (співмешканці ОСОБА_10 ) та на яку накладено арешт (тобто обмежено право власності) в межах кримінального провадження №0002729 від 21.04.2015 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснював ОСОБА_9 , а також за невжиття заходів щодо накладення арешту на вказану квартиру.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення.

Відповідно до ст. 131 КПК встановлено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Заходи до накладення арешту на майно чи зняття арешту з майна в межах кримінального провадження регулюються виключно нормами КПК України і викладення в Повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021 об`єктивної сторони складу злочину у формулюваннях «вжиття заходів для зняття арешту із квартири за адресою: АДРЕСА_3 , та на яку накладено арешт в межах кримінального провадження №0002729 від 21.04.2015, а також за невжиття заходів до накладення арешту на вказану квартиру» не може вважатися конкретним викладенням суттєвих обставин події та її кваліфікації, зазначенням всіх ознак кримінального правопорушення, способу та обставин його вчинення з урахуванням встановлених обставин.

Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо не викликає більшоії образи і більш болісноії душевноії травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. «Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р.» У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 4 ст. 278 КПК України) - це стосується і зміни повідомлення про підозри (ч. 1 ст. 279 КПК України).

Згідно ст. 110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст. ст. 110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст. 278 КПК України.

Статтею 9 КПК України, закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 24 КПК України, гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Положення ч. 2 ст. 8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Ст. 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ст. 277 КПК України, повідомлення має містити: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Оскільки повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_4 з порушенням порядку визначеного нормами КПК України, слідчий суддя вважає наявними підстави для задоволення скарги та скасування повідомлення про підозру від 02 лютого 2021 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000787від 24.09.2020

Керуючись статтями 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_4 про скасування повідомлення старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідування ОСОБА_6 , щодо повідомлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні №00000787 від 24.09.2020 року - задовольнити.

Скасувати повідомлення, складене старшим слідчим першого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором третього відідлу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслдіуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підстримання публічного обвинувачення у відповідниїх провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про зміну раніше повідомленої підозри від 02.02.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по підозрі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 К України, в кримінальному провадженні №00000787 від 24.09.2020 року.

Матеріали кримінального провадження №00000787 від 24.09.2020 року. повернути уповноваженій особі, що здійснює досудове розслідування.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1