Справа № 522/2010/21
1-кп/522/640/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000673 від 16.02.2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, офіційно не працевлаштованої, з вищою освітою, не одруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, зазначивши, що обвинувальний акт підсудний Приморському районному суду м. Одеси та відповідає вимогам КПК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення обвинувального акту у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника щодо повернення обвинувального акту.

Прокурор, представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту, зазначивши, що дійсно наявні технічні описки, проте, вони не є суттєвими.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту є недопустимим.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у пунктах а, b §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в яких зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст.91 КПК України. При цьому відповідно до ст.92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року ц справі № 5-328кс16 викладена позиція про те, що системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акту, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , а також додатків до нього, вказані документи не відповідають вимогам Закону.

Так, обвинувачення у вказаному обвинувальному акті не містить чіткого формулювання щодо часу події кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту вчинення кримінального проступку мало місце 14.02.2021 року. Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 надійшов до суду раніше - 02.02.2021 року. Вказана невідповідність спростовує факт події кримінального правопорушення пред`явленого ОСОБА_7 стороною обвинувачення.

Окрім того, відповідно до норм КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід та проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститись в хронологічному порядку, дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення, а також зазначенні в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення та дата їх прийняття.

Всупереч вимогам ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування маються суперечності.

Так, відповідно до обвинувального акту, обвинувальний акт складено та підписано 27.01.2021 року. Проте, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, складання обвинувального акту мало місце 26.01.2021 року. Тобто у суду немає можливості ототожнити обвинувальний акт у матеріалах кримінального провадження із обвинувальним актом зазначеним у реєстрі матеріалів досудового розслідування за №0000673 від 16.02.2020.

Разом з тим, із змісту розписок обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_4 , які не датовані, суд вбачає відсутність відомостей: коли саме останні отримали копії обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні та якою датою він був складений і затверджений.

Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акту відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, не передбачено.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 315 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000673 від 16.02.2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - повернути керівнику Приморської окружної прокуратури міста Одеси, з підстав невідповідності його вимогам КПК України.

Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки протягом одного місяця з дня проголошення ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

19.04.2021