Справа № 317/595/21
Провадження № 1-в/317/104/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алушта АР Крим, громадянина України, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого 18.07.2013 Алуштинським міським судом АР Крим за п. 6, 9, 10, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 12 років з конфіскацією майна.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.03.2016 у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 18.11.2011 по 17.10.2013 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання начальника ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , яке мотивоване наступним. Станом на 10.02.2021 засуджений відбув більш як 3/4 строку покарання.

Працює в їдальні для засуджених різноробочим, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має цивільний позов на суму 904,00 грн., в бухгалтерії установи знаходяться виконавчі листи на стягнення боргу на користь держави в сумі 904,00 грн. та на стягнення боргу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якому утримано 7698,72 грн. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованоговиховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

У судовому засіданні представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» подання підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в поданні, наполягав на його задоволенні, вважаючи засудженого ОСОБА_4 таким, що довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 також підтримали подання, просили його задовольнити.

Прокурор висловив думку про необхідність відмови у задоволенні подання, посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_4 відбув.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 перебуває у місцях позбавлення волі з 30.11.2011 та відбуває покарання за вчинення особливо тяжких умисних злочинів проти життя та здоров`я особи.

Згідно з наданою суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», узгодженої з в.о. заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засудженому ОСОБА_4 31.03.2016, 21.12.2017 та 27.12.2018 комісією установи було відмовлено у застосування заохочувальних норм, передбачених ст. 101 КВК України (переведення до дільниці соціальної реабілітації), ст. 82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) та ст. 81 КК України (умовно-достроковому звільненні), не дивлячись на наявність заохочень.

Крім того, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.04.2019 засудженому ОСОБА_4 також було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 має п`ятнадцять заохочень, п`ять з яких мали місце (після відмови суду в умовно-достроковому звільненні) у 2019 та 2020 роках, тобто за час, що передував зверненню адміністрації установи з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Так, вказані заохочення мають стандартне формулювання «за виконання покладених обов`язків та правил поведінки», хоча виконання покладених на засудженого обов`язків та дотримання встановлених правил поведінки, за замовчуванням, є обов`язком усіх засуджених.

Отже, перевіривши з достатньою повнотою наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання оскільки, що ОСОБА_4 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Участь засудженого ОСОБА_4 у роботах з благоустрою не може бути розцінено як його виправлення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню та благоустрою колонії є обов`язком засуджених.

Наявність у засудженого ОСОБА_4 лише одного стягнення, яке погашено, та його участь в організації виховних заходів, в реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Крім того, суд також враховує і ту обставину, що частина призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч. 5 ст. 72 КК України. Зокрема, засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього з 18.11.2011 по 17.10.2013 включно.

Окремо слід зазначити, що ані під час судового розгляду кримінального провадження за п. 6, 9, 10, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України, ані під час розгляду зазначеного клопотання засуджений ОСОБА_4 винним себе у скоєні злочинів не визнав.

У своїй промові під час судового засідання засуджений ОСОБА_4 висловив думку, що за весь час відбуття ним покарання можливо було виправитись та усвідомити свої дії, проте при цьому впевненість у своєму виправлені він не висловив.

Також при прийнятті рішення, суд виходить з того, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

А тому враховуючи наявні у справі дані, суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_4 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, у зв`язку з чим подання начальника ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 153,154 КВК України, ст.ст. 376, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16.03.2021 о 08-30 год.

Суддя ОСОБА_1