Дата документу 10.03.2021 Справа № 333/6903/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/563/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/6903/20
Категорія ст. 309 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта вища, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зауважує, що з вищенаведеного вироку вбачається, що судом встановлені обставини вчинення кримінального проступку обвинуваченим ОСОБА_9 , а в формулюванні обвинувачення визнаному судом доведеним, зазначено що кримінальний проступок вчинив ОСОБА_6 .

Зазначене протиріччя є істотним, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і є безумовною підставою для скасування вироку.

Районний суд порушив зазначені вимоги закону та призначив ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт за ч. 1 ст. 309 КК України, яке не передбачене санкцією.

ОСОБА_6 ніде не працює, тому йому не може бути застосовано покарання у виді виправних робіт (ст. 57 КК України), а його матеріальний стан унеможливлює відбуття покарання у вигляді штрафу, навіть у мінімальному його розмірі (17 000 грн.).

З урахуванням викладеного ОСОБА_6 не може бути призначено найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі.

Відсутність судимостей є нейтральними даними, що поза розумним сумнівом не свідчать про неможливість подальшого вчинення злочинів та у всякому разі не є пом`якшуючою вину обставиною.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, особи обвинуваченого, ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді арешту.

Просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 3 місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, призначивши йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у розмірі 1307 грн.60 коп. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальний проступок за встановлених органом досудового розслідування обставин.

Так, 08.10.2020 року в вечірній час доби, ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, знаходячись біля будинку №19 за адресою: вул. Ситова у м. Запоріжжі, діючи умисно, з особистих мотивів, з метою задоволення особистих потреб, у невстановленої особи незаконно придбав один політеленовий згорток зеленого кольору з порошкоподібною речовиною, де о 16 годині 43 хвилини, був зупинений працівниками поліції, які у період часу з 20 години 07 хвилини по 20 годину 10 хвилину 08.10.2020 вилучили у нього вищевказаний політеленовий згорток, який містить порошкоподібну речовину, яка згідно із висновком експерта № 7-3130 від 02.11.2020 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - МЕТАДОН, маса якого складає 0,06643 г відповідно, в перерахунку на основу. Згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 р. віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено (Таблиця І, Список №1), який ОСОБА_10 , зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції ніким не заперечувалися.

Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно призначив покарання у виді громадських робіт, є обґрунтованими з огляду на наступне.

На підставі ч.1 ст. 309 Кримінального Кодексу України незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

В порушення вказаних вимог, вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, призначивши йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з прокурором про те, що районний суд не мав права призначати обвинуваченому ОСОБА_6 даний вид покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ст. 414 КПК України покарання у вигляді арешту, замість громадських робіт, є незаконним, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання прокурора на ст. 414 КПК України, як підставу для ухвалення нового вироку, оскільки суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів позбавлена процесуальних можливостей в цьому випадку задовольнити апеляційну скаргу прокурора шляхом ухвалення свого вироку.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора про неможливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що прокурор в порушення вищевказаних вимог закону, не вказав аргументованих доводів в апеляційній скарзі про те, чому менш суворий вид покарання (штраф) буде недостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, неофіційно працевлаштований має місячний дохід в розмірі 10000 12000 грн., колегія суддів вважає необхідним призначити останньому покарання, замість неправильно призначених громадських робіт, у виді мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України, враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним призначений штраф розстрочити виплатами певними частинами строком на 10 місяців.

Що стосується доводів прокурора про те, що судом встановлені обставини вчинення кримінального проступку не обвинуваченим ОСОБА_6 , а обвинуваченим ОСОБА_9 , то це є опискою, яку місцевий суд може в порядку, передбаченого ч. 1 ст. 379 КПК України, виправити самостійно.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 , змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (тисячу) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України, призначений штраф, розстрочити виплатами певними частинами в розмірі 1700 грн., строком на 10 місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: