Провадження № 1-кс/761/519/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, в рамках кримінального провадження №0014098 від 17.12.2014,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, в рамках кримінального провадження №0014098 від 17.12.2014, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року було накладено арешт на майно, а саме на: житловий будинок загальною площею 399,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0.211 га, кадастровий номер :01:019:0021.

Зі змісту ухвали вбачається, що даний арешт був накладений в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0014098 від 17.12.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України. Вказане кримінальне провадження здійснюється щодо посадових осіб ПАТ «БГ Банк», які у 2014 році незаконно заволоділи майном Банку шляхом укладення договорів купівлі-продажу права вимоги за кредитними та іпотечними договорами (кредитних портфелів), один з яких (Кредитний договір № 189 від 11.12.2007 року, про що вказано в ухвалі суду від 29.11.2017 року) нібито був забезпечений належним ОСОБА_4 майном.

Однак, заявник стверджує, що такі обставини не знаходять свого підтвердження, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, належне ОСОБА_4 майно не було обтяжене іпотекою, а ні на момент його придбання, а ні на момент накладення арешту, а ні на сьогоднішній день.

Крім того, заявник звертає увагу, що ОСОБА_4 ніяким чином не пов`язаний с ПАТ «БГ Банк» - ніколи не був його працівником, не отримував кредитів та не мав ніяких договірних відносин, а тому вважає наявність арешту на його майно безпідставним. При цьому, кримінальне провадження №0014098 від 17.12.2014 триває вже понад шість років, про підозру нікому не повідомлено, що у своїй сукупності свідчить про те, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, належному ОСОБА_4 , відпала потреба.

Заявник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав у ньому наведених та просив скасувати арешт.

Уповноважений слідчий чи прокурор у кримінальному провадженні №0014098 від 17.12.2014, в судове засідання на неодноразові виклики не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені завчасно та належним чином. Додаткових пояснень, заяв та клопотань до суду не направляли.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0014098 від 17.12.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 205, ст. 356, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року було накладено арешт на майно, а саме на: житловий будинок загальною площею 399,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0.211 га, кадастровий номер :01:019:0021.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначене майно було накладено з метою забезпечення збереження речового доказу, а також з метою запобігання злочинним посяганням на вказані об`єкти нерухомого майна під час проведення розслідування, забезпечення їх збереження та недопущення їх подальшого відчуження.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесеного в межах кримінального провадження №0014098, про накладення арешту, слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність правових підстав, передбачених ч.1 ст.170; ч.2 ст.170; ч.3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на таке майно.

Крім того, матеріали провадження на підставі яких вирішувалося питання про накладення арешту свідчать, що на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слід врахувати те, що слідчим суддею вживались заходи щодо виклику в судове засідання уповноваженого слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні №0014098 від 17.12.2014.

Однак, в судове засідання слідчий та/або прокурор на виклик не з`явилися, додаткові докази чи документи на спростування доводів клопотання не надали.

Також слідчому судді не надано і доказів на підтвердження обставин, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Водночас слідчий суддя враховує й ту обставину, що кримінальне провадження №0014098 від 17.12.2014 триває більше ніж 6 років. Арешт на вказані об`єкти нерухомого майна накладено з 29 листопада 2017 року. Тобто з моменту накладення арешту на нерухоме майно пройшов досить значний проміжок часу, а тому слідчий зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, такі додаткові доводи щодо необхідності продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, слідчому судді не наведено.

У відповідності з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту на житловий будинок загальною площею 399,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0.211 га, кадастровий номер :01:019:0021, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, та заявником в судовому засіданні. Крім того слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником володільця майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, в рамках кримінального провадження №0014098 від 17.12.2014, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, в рамках кримінального провадження № 0014098 від 17.12.2014, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, в рамках кримінального провадження №0014098 від 17.12.2014, а саме на:

житловий будинок загальною площею 399,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка, загальною площею 0.211 га, кадастровий номер :01:019:0021;

які належать на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 03 березня 2021 року о 08 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1