н/п 1-в/953/97/21
"26" березня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
ВСТАНОВИВ:
Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до суду з поданням про вирішення питання, пов*язаного з порядком виконання вироків відносно ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 537,539 КПК України.
Зазначає, що на виконання до відділу пробації надійшли вироки Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 року, яким ОСОБА_3 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Також, 16.10.2020 Київським районним судом м.Харкова ОСОБА_3 засуджена за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт на строк 80 год. представник органу пробації просить скласти призначені покарання, в порядку виконання вироків.
Представник Київського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області в судове засідання не з`явився, прокурор та засуджений в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином.
Відповідно до ст. 539 ч. 5 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 п. 13 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, а саме - місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання в тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 Кримінального кодексу України.
Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, і їх відсутність не є перешкодою для розгляду справи згідно ч.5 ст. 539 КПК України.
Згідно з п. 11 ч. ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу (за місцем виконання), має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 року, яким ОСОБА_3 засуджена за вчинення кримінального правопорушення та проступку, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, якщо протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав чинності 19.10.2020.
16.10.2020 Київським районним судом м.Харкова ОСОБА_3 засуджена за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт на строк 80 год. Вирок набрав законної сили 22.02.2021.
Відповідно до загальних вимог ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б один із злочинів є особливо тяжким, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.
Згідно вимог ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз*яснень, які викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (п.п.23,25) «у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. За сукупністю вироків (ст. 71 КК) призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК та статей 411, 413 КПК.
За правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18 щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
До того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 ч. 4 КК при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, що міститься у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції». Питання про застосування покарання при наявності кількох вироків підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.
Враховуючи, що на момент ухвалення вироку Київським районним судом м.Харкова 16.10.2020 за епізодами 26.10.2018 за вчинення кримінального проступку ОСОБА_3 ще не була засуджена(вирок не набрав законної сили), суд вважає неможливим складання призначених покарань.
З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 року, та вирок Київського районного суду м. Харкова 16.10.2020 яким ОСОБА_3 засуджена за вчинення необхідно виконувати самостійно.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
Подання Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області задовольнити.
Визначити, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки та вирок Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2020, яким вона засуджена за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт на строк 80 год. - необхідно виконувати самостійно.
На ухвалу може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7-ми діб з моменту її проголошення.
Головуючий суддя - ОСОБА_1