ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1243/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/2375/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду за клопотанням прокурора продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України, на два місяці, тобто до 09.08.2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивував тим, що даний запобіжний захід є занадто суворим та до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Судом не враховано, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочинів з моменту затримання визнає частково, розкаявся у вчиненому, усвідомлює невідворотність покарання за вчинення кримінальних правопорушень та не має на меті вчиняти нові кримінальні правопорушення. При цьому, прокурор не надав достатньо доказів того, що зазначені ним обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, на його утримані перебуває хвора матір та вітчим, відсутні будь-які порушення за час досудового слідства та обов`язків, як підозрюваного так і обвинуваченого, а тому немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування від правосуддя. Усі речові докази та документи по справі зібрані. Отже, відсутні ризики знищення доказів. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків та потерпілих немає.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 тримається під вартою протягом останніх 3 років 5 місяців. На теперішній час судом допитані потерпілі та свідки, залишилось допитати лише експерта, на якого ОСОБА_7 не зможе здійснювати тиск навіть теоретично. Крім того, останній визнає свою провину, однак не згоден з надмірною кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не визнає епізод з начебто незаконним заволодінням транспортного засобу - «таксі», за послуги якого ОСОБА_7 розрахувався. При цьому, ні потерпілий ні його представник за цим епізодом не з`являються в судові засідання, що також свідчить про їх ставлення до обраного запобіжного заходу.

Таким чином, вказані прокурором в клопотанні ризики жодним доказом не підтверджені, є лише суб`єктивною думкою сторони обвинувачення, а отже не можуть обґрунтовувати продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор про дату час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про бажання та намір приймати участь в апеляційному розгляді не заявляв. Захисник та обвинувачений не заперечували проти апеляційного розгляду за відсутності прокурора, а отже суд не мав перешкод для апеляційного розгляду провадження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З наданих апеляційному суду матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні передбачених ч.2 ст.15, п.5 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 289 КК злочинів.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, задовольняючи дане клопотання та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходив з того, що у даній справі існують ризики того, що обвинувачений може перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема, здійснювати спроби переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах закону.

Так, з представлених матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, у тому числі, проти життя та здоров`я особи, за вчинення яких передбачено покарання лише у виді позбавлення волі. Обвинувачений неодружений, офіційно не працевлаштований.

Крім того, встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 триває і наразі не завершений.

Сукупність наведених вище обставин давала суду достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, а з огляду на обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, які поставлено у вину обвинуваченому, останній може незаконно впливати на потерпілу, свідків, експерта.
Твердження захисника про те, що неявка потерпілого та його захисник в частині обвинувачення за ч.3 ст. 289 КК у судове засідання міськрайонного суду свідчать про їх ставлення до кримінального провадження, є лише його припущеннями.
Відтак, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його характер та тяжкість, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, а також характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
В апеляційній скарзі захисник також підкреслює тривалий строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, однак колегія суддів, враховуючи суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченому злочинів, можливе покарання у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у їх вчиненні, відсутність відомостей про штучне затягування розгляду кримінального провадження міськрайонним судом чи стороною обвинувачення, не вбачає в цьому підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на часткове визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні інкримінованих злочинів, розкаяння, усвідомлення невідворотності покарання, не впливає на вирішення судом питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки ці обставини безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці при розгляді місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.
Посилання захисника на те, що на утриманні обвинуваченого перебувають його вітчим та хвора мати, судом не сприймаються як такі, що заслуговують на окрему увагу, оскільки є недоведеними.
У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими, а отже й достатніми доводи апеляційної скарги захисника про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 12.07.2021 Справа № 320/2375/18