Номер провадження: 11-кп/813/1500/21
Номер справи місцевого суду: 510/1667/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №000235, внесеному до ЄРДР 04.05.2017 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №000235, внесеному до ЄРДР 04.05.2017 року.
Рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування обвинуваченому запобіжного заходу, не зникли, а будь-які інші підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
На дану ухвалу ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.
В мотивування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що:
- клопотання прокурора необґрунтоване, а ризики, заявлені прокурором, не доведені;
- звертає увагу суду, що з 04.05.2017 року по 08.08.2018 року в рамках зазначеного кримінального провадження перебував під вартою, однак був звільнений з під варти у зв`язку з закінченням строку дії ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2018 року та спроб переховування, та ухилення від суду не здійснював.
На підставі цього просить ухвалу районного суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №00002345, внесене до ЄРДР 04.05.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України (т.1 а.с. 219-220).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
При цьому,судом першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , зважаючи на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, один з яких вчинено за попередньою змовою, групою осіб, поєднаний з проникнення у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, його характеру, тяжкості та зухвалості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна), враховано положення ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Доводи апелянта ОСОБА_8 про необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду. Зазначений ризик обумовлений тим, що останній обвинувачується зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна.
Тому, приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаний про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи фактичні обставини пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , а саме вчинення злочину проти власності, яке згідно Конституції України та протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є непорушним та охороняється державою, за попередньою змовою, групою осіб, поєднаний з проникнення у житло, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято, існує ризик того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні.
При цьому, згідно з пред`явленого обвинувачення, після того, як потерпілий ОСОБА_11 застав на місці вчинення злочину обвинувачених, останні напали на нього при цьому нанесли декілька ударів металевою монтировкою по голові, що свідчить про актуальність ризику можливого впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.
Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Доводи ОСОБА_8 щодо неврахування судом першої інстанції того, що обвинувачений з 04.05.2017 року по 08.08.2018 року в рамках зазначеного кримінального провадження перебував під вартою, однак був звільнений з під варти у зв`язку з закінченням строку дії ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2018 року та спроб переховування, та ухилення від суду не здійснював, апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.
Дійсно, строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 закінчено 08 серпня 2018 року о 23.59 год.
Втім, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2018 рокуклопотання прокурора ОСОБА_12 було задоволено та обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення залогу.
Отже, ОСОБА_8 спроб переховування та ухилення від суду не здійснював лише протягом п`яти днів, що на переконання апеляційного суду не є достатньо переконливою обставиною, щоб нівелювати вище зазначені ризики, а отже, обрання обвинуваченому ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим та невиправданим.
Матеріали справи не містять інших відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням обставин та характеру вчиненого злочину, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд не знаходить.
Згідно з п.1) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 травня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №000235, внесеному до ЄРДР 04.05.2017 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4