Дата документу 27.07.2021 Справа № 325/795/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/795/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/873/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що клопотання у цьому провадженні не містить жодних посилань на допустимі докази, що підтверджують обставини наявності передбачених законом ризиків, при цьому прокурор не надав суду жодних документів чи інших доказів, які давали б підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового слідства чи суду, а також вплинути на свідків чи продовжити злочинну діяльність.

Вказує, що в ході розгляду клопотання встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання та мешкає з дружиною і чотирма дітьми у власному будинку, в якому і зареєстрований, за місцем роботи та проживання він характеризується позитивно.

Зауважує, що під час досудового розслідування у відношенні ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, після звільнення з-під варти він перебував під домашнім арештом і навіть чотири дні взагалі без застосування до нього будь-якого запобіжного заходу, а тому він мав реальну можливість покинути місце мешкання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, однак цього не зробив і сам з`явився до суду з метою участі в судовому засіданні з розгляду клопотання про обрання йому повторно запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що вказані обставини беззаперечно свідчать про відсутність у обвинуваченого наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що виключає наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Також вказаними обставинами беззаперечно підтверджується фактичне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків щодо явки на першу вимогу до слідчого чи суду за відсутності будь-якого запобіжного заходу.

Вказує, що прокурором не заперечувалось, що після взяття під варту ОСОБА_7 його дружина перестала доглядати за дітьми, у зв`язку з чим вони були вилучені з родини. Однак після звільнення з-під варти ОСОБА_7 діти були повернуті. Саме це свідчить як про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, так і про його турботу про родину та дітей.

Зазначає, що посилання суду на наявність ризику впливу на свідків за умови їх раніше проведеного допиту прямо суперечить висновкам ЄСПЛ у справі від 01.06.2006 року № 7064/05 «Мамедов проти Російської Федерації», який визнав, що на перших етапах розслідування небезпека втручання заявниці у відправлення правосуддя могла виправдати висновок взяття її під варту. Але після того, як були зібрані докази, дана підстава втратила значимість».

Вказує, що надана прокурором до суду як письмовий доказ роздруківка скриншоту екранів двох мобільних телефонів не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не є допустимим доказом в розумінні чинного процесуального законодавства. На вимогу сторони захисту джерело походження доказу (оригінал) надано не було. Самі мобільні телефони, з яких начебто зроблені знімки екранів, слідчим не оглядались, до кримінального провадження як речові докази не долучені. Тобто встановити, з якого саме телефону, ким, коли та у якому визначеному законом порядку були зроблені знімки екранів, неможливо. Неможливо також встановити чи є письмовий доказ взагалі знімком екрану телефону, чи виготовлений за допомогою комп`ютерної техніки.

Зазначає, що твердження сторони обвинувачення та суду першої інстанції про вчинення адміністративного правопорушення під час перебування під слідством (хибний виклик поліції) не має жодного відношення до справи, не є злочином та вчинене з метою контролю за поведінкою дружини та захисту дітей.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримала подану нею апеляційну скаргу, зазначила, що вже була допитана потерпіла та свідки, ризики не продовжують існувати.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 клопотань або заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подав.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбування покарання як з місць позбавлення волі, так і з випробуванням, і в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання апеляційному суду під вартою не надано.

Посилання захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, мешкає із дружиною і чотирма дітьми у власному будинку, в якому і зареєстрований, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 задовільно характеризується за місцем свого проживання (а.с. 43).

Всі інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4