Справа № 206/2439/21
1-в/206/181/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
учасники:
прокурора ОСОБА_5
лікаря - психіатра ОСОБА_3
особи відносно якої складена заява ОСОБА_4
захисника-адвоката ОСОБА_6
про зміну примусових заходів медичного характеру,

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну примусових заходів медичного характеру.
У вказаній письмовій заяві заявник вказував, що згідно з ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2020 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним типом нагляду. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2021, ОСОБА_4 було продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним типом нагляду строком на 6 (шість) місяців.
Представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити письмову заяву з тих підстав, що стан ОСОБА_4 наразі є стабільним, намітилася позитивна динаміка, загрозу оточуючим не несе, з цих підстав застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом наразі останній не потребує. ОСОБА_4 було продовжено примусові заходи зі звичайним типом наглядом строком на шість місяців, один раз. ОСОБА_4 раніше перебував на лікуванні без усвідомленої згоди. До Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради надійшов вперше, має діагноз шизофренія параноїдна форма. Під час надходження до лікарні стан ОСОБА_4 був не задовільний, останній був напружений, та зазначав, що призначене йому лікування не законне. З клопотанням про зміну примусових заходів зі звичайним типом нагляду на амбулаторне лікування ОСОБА_4 звернувся 02.06.2021 самостійно. На підставі вказаної заяви було проведено огляд ОСОБА_4 комісією лікарів-психіатрів, на підставі чого зроблено висновок, відповідно до якого ОСОБА_4 доцільно змінити примусові заходи медичного характеру зі звичайного на амбулаторне лікування. В зв`язку з вказаним висновком та покращенням стану ОСОБА_4 просив заяву задовольнити. В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення письмової заяви з огляду на те що вказана заява є передчасною. Разом з тим зазначив, що ОСОБА_4 скоєно кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, вказаний злочин є тяжким злочином, після якого до останнього було застосовано медичні заходи зі звичайним наглядом у Комунальному підприємстві «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради. ОСОБА_4 перебував на лікуванні з 20.05.2020, тобто трохи більше року. Вперше надійшов до закладу у незадовільному стані, і лише на протязі двох останніх місяців стан ОСОБА_4 стабілізувався. Окрім того, зазначив, що вразі визнання ОСОБА_4 , осудним, срок відбування покарання за вказаний злочин становив би не меньше трьох років. Враховуючи викладене, вважає заяву лікаря передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.
Особа, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задовольнити письмову заяву, подану відносно нього, та зазначив, що при вчиненні злочину перебував у хворобливому стані, наразі вказане не повториться, також зазначив, що вчинив вказані дії, оскільки відчував несправедливість по відношенню до нього. Також зазначив, що він буде проживати разом з матір`ю у м. Нікополі.
Захисник-адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив задовольнити письмову заяву лікаря-психіатра ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , про зміну примусових заходів на амбулаторне лікування,оскільки вказаній особі вже надається лікарська допомога на протязі року, скоєний злочин не був вчинений з суєтивною поведінкою. Лікарем-психіатром ОСОБА_3 було зазначено, що стан ОСОБА_4 за час лікування покращився. Відповідно до висновку лікарів ОСОБА_4 доцільно змінити лікування зі звичайним типом нагляду на амбулаторне лікування, що також є лікуванням. Матір ОСОБА_4 буде піклуватися за останнім та контролювати прийом ліків, у нього є постійне місце проживання. Також просив врахувати ч.2 ст. 514 КПК, відповідно до якої зазначено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Враховуючи зазначене просив заяву задовольнити.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, приходить до наступного.
Статтею 19 Закону України "Про психіатричну допомогу"передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.
Згідно із ст. 17 Закону України "Про психіатричну допомогу", перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
Згідно ч. 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 5ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», зміна припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Питання про зміну застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Зокрема, за змістом ст. 95 КК України та ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", а також відповідно до пункту 19постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", зміна примусового заходу медичного характеру може бути застосована лише для його пом`якшення у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи чи для скорочення строку перебування у психіатричному закладі.
Судом встановлено, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2020 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним типом нагляду.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2021, ОСОБА_4 було продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним типом нагляду строком на 6 (шість) місяців.
В письмовій заяві та висновку комісії лікарів-психіатрів № 117 від 07.06.2021 стосовно висновку комісії лікарів-психіатрів хворого ОСОБА_4 вказано, що за час перебування в стаціонарі стан ОСОБА_4 покращився, про що свідчить впорядкована поведінка, переважну більшість часу рівний настрій, редукція психотичної симптоматики, відсутність афективної насиченості, вона перестала визначати поведінку пацієнта, редукувалися пов`язані з нею агресивні тенденції, з`явилося критичне ставлення до свого психічного стану, розуміння необхідності лікування, дав згоду на оформлення групи інвалідності. За час перебування відсутні порушення режиму відділення, виконував інструкції медичного персоналу, брав участь в реабілітаційних заходах. Сформована критика до скоєного правопорушення, розуміння його протиправності. Закріплені моделі соціально-адаптованої поведінки. В клінічній картині переважають формальні розлади мислення та негативна симптоматика у вигляді пасивності, апатичності, зниження психічної продуктивності, емоційної здібненості. Для подальшої корекції проявів негативної симптоматики, продовження медичної, соціальної та психологічної реабілітації з метою досягнення найбільш повної інтеграції пацієнта в суспільство, рекомендовано змінити примусові заходи медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
З показів лікаря-психіатра ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_4 раніше перебував на лікуванні без усвідомленої згоди. До Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради надійшов вперше, має діагноз шизофренія параноїдна форма. Під час надходження до лікарні стан ОСОБА_4 був не задовільний, останній був напружений, та зазначав, що призначене йому лікування не законне. Продовжувались примусові заходи зі звичайним типом нагляду на підставі ухвали суду один раз. З клопотанням про зміну примусових заходів зі звичайним типом нагляду на амбулаторне лікування ОСОБА_4 звернувся 02.06.2021 самостійно.
З показів, особи стосовно якої подано заяву ОСОБА_4 було встановлено, що останній вчинив злочин, оскільки перебував у хворобливому стані, та відчував несправедливість по відношенню до нього.
Отже, вирішуючи питання про зміну примусових заходів медичного характеру на примусове амбулаторне лікування, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Таким чином, враховуючи значну підвищену суспільну небезпеки вчиненого діяння останнім, виходячи з вимог ст.92 КК України, щодо обов`язкового лікування особи з метою запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, діагнозу ОСОБА_4 , та тією обставиною, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні з 20.05.2020, тобто трохи більше року і надійшов до закладу у незадовільному стані, і лише на протязі двох останніх місяців стан ОСОБА_4 стабілізувався, суд вважає, що законних підстав для задоволення заяви на даний час не має.
З огляду на наведене, висновок комісії лікарів - психіатрів № 117 від 07.06.2021 в сукупності із іншими доказами є непереконливим, а зроблений в ньому висновок щодо стабілізації психічного стану, з врахуванням аналізу та оцінки всіх зібраних по справі доказів, є суперечливими в тому числі по відношенню до раніше зроблених висновків, оскільки стан ремісії це тимчасова стабілізації хворого, яка у випадку порушення умов амбулаторного лікування може стати наслідком погіршення стану та рецидиву хвороби.
Крім цього, за змістом ст.95 КК України, ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 04.04.2000 року та відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що письмова заява Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну примусових заходів медичного характеру, не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.36, 94, 95 Кримінального кодексу України, ст.ст. 503, 512-514, 372 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відмовити. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів.
Суддя ОСОБА_1