ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4157/19 Номер провадження 11-кп/814/159/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №00001054 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вищий Булатець Лубенського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,-

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації 2667 грн. 44 коп. відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 765 грн. відшкодування майнової шкоди, 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 5 000 грн. за надання правової допомоги.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.

15 серпня 2019 року приблизно о 3 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи біля кафе «Шоколадка», що по проспекту Володимирському в м. Лубни Полтавської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вирішив заподіяти ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Так, ОСОБА_7 в ході сутички, умисно наніс один удар головою та два удари рукою у ділянку щелепи ОСОБА_8 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 , заподіяв потерпілому ОСОБА_8 , тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №147 від 13.09.2019 року у вигляді двобічних ангулярних переломів нижньої щелепи зі зміщенням, які по ступеню тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 2 років без застосування ст. 75 КК України, цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. задовольнити повністю.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвалюючи вирок суд не врахував, що ОСОБА_7 в судовому засіданні неодноразово намагався змінювати покази заперечуючи свою вину, покази ОСОБА_7 в судовому засіданнні суттєво відрізнялися від показів на досудовому слідстві, при цьому суд чомусь визнав, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 є сприяння у розкритті злочину, також суд не врахував те, що обвинувачений жодним чином не відшкодував заподіяної матеріальної та моральної шкоди, не примирився з потерпілим, не виявив ознак каяття, не врахував думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, а тому на думку апелянта призначене судом покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Окрім того, зазначає, що суд жодним чином не мотивував значне зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, не взявши до уваги тяжкість тілесного ушкодження, перенесений біль та приниження, перенесення двох хірургічних операцій, тривалість реабілітації, неможливість працевлаштуватись та інші душевні страждання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який вважає вирок суду обгрунтованим та законним, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із змісту вироку, суд у порядку статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювались.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд з`ясував у учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив обмеження права оспорювання обставин в апеляційному порядку. Учасники не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те що він є злочином середньої тяжкості, а також особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, згідно медичної довідки у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, раніше не судимий, судом також враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання така, як сприяння у розкритті злочину. Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципів «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріпленого у ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно якого «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», і «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Застосовуючи до обвинуваченого положення ст.75 КК України, суд врахував, висновок служби пробації від 18.11.2019 року, який містить інформацію щодо середнього рівня ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, обставини провадження та на думку колегії суддів прийшов до правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Таким чином, зважаючи на характеризуючи дані про обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65, ст. 75 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ним діянь, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_9 .