Ухвала
іменем України

14 липня 2021 року
м. Київ
справа № 686/9509/21
провадження № 51-3455ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2021 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2021 року зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
В касаційній скарзі ставиться питання про перегляд ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року, а також ухвали Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2021 року, що постановлена за наслідком розгляду апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді по суті. Отже, оскарження таких судових рішень у касаційному порядку не передбачено.
Також безпідставним є твердження ОСОБА_4 про обмеження Хмельницьким апеляційним судом права на касаційне оскарження ухвали від 17 червня 2021 року з посиланням на правову позицію, яка міститься у рішенні Конституційного Суду України №4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.
Вищевказаним рішенням Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
При цьому, обмеження права на касаційне оскарження ухвал слідчого судді після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвал суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такі ухвали встановлені законодавцем в змісті статті 424 КПК.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
За правовою позицією Конституційного Суду України (рішення №3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року), згідно з Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим. У разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням

у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7КПК,застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).
За таких обставин, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті провадження, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, які

не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржені судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3