КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
власника майна ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 16.03.2021 задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , та накладено арешт на речі та предмети, які 12.03.2021 вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W з зарядним пристроєм; ноутбук Samsung RV 513 без s/n (пошкоджена кришка) з зарядним пристроєм; ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм; планшет Samsung Galaxy Tab E s/n R52J10M403Z IMEI НОМЕР_1 з sim-картою НОМЕР_2 та з зарядним пристроєм; планшет Samsung GT-P3100 8 Gb у вимкненому стані без s/n; 19. флеш-накопичувачі у кільк. 4 шт.; жорсткий диск Toshiba s/n Z8HTU93T; жорсткий диск HGST s/n C83HOJRJ; мобільний телефон Redmi Note 7 IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з sim-картою НОМЕР_5 ; мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою НОМЕР_8 ; 24. мобільний телефон Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 та 2 зарядних пристроїв; Wi-fi роутер s/n НОМЕР_11 з зарядним пристроєм та кабелем; 2 листа А4 з чорновими записами.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчий суддя, в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, не взяв до уваги те, що слідчим подано клопотання з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки обшук за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду від 03.03.2020, проведено 12.03.2021 в період з 08 год. 16 хв. до 14 год. 00 хв., а клопотання про арешт майна подано до Деснянського районного суду 15.03.2021, тобто більш ніж через 48 год. після вилучення майна.
Крім того, слідчим суддею допущено істотне порушення норм процесуального права, а саме вимог ч. 2 ст. 134, ч. 1 ст. 172, ч. 7 ст. 173 КПК України, а також порушено право апелянта на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки власника майна не було повідомлено про час і місце розгляду клопотання слідчого та не надіслано копію оскаржуваної ухвали.
Вилучене під час обшуку 12.03.2021 майно, а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W із зарядним пристроєм, ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм, мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою НОМЕР_8 , Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 без сім карти, 18.09.2020 вже вилучалися слідчим в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 10.09.2020, та яке 09.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 22.02.2021 було повернуто власнику майна.

ОСОБА_6 вказував на те, що раніше зазначене майно перебувало у органу досудового розслідування більше 5 місяців та було об`єктом експертних досліджень.
Слідчим не надано достатніх доказів того, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Також, на думку апелянта, вилучене майно, а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W із зарядним пристроєм, ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм, мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою Vodafone НОМЕР_12 , Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 , не могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, подія якого мала місце 14.02.2021, оскільки в цей час дане майно перебувало у володінні органу досудового розслідування.

Клопотання слідчого, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, не місить доказів того, що раніше зазначене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, у клопотанні слідчого не зазначено, який вид арешту майна він просить застосувати.
В доданих до клопотання матеріалах відсутні докази наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім того, ОСОБА_6 вказував на те, що оскаржувана ухвала постановлена без його повідомлення та участі, копію ухвали слідчого судді він не отримував, про її наявність дізнався лише 27.04.2021. після ознайомлення його представника з матеріалами судового провадження.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
19.05.2021 від прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, у зв`язку із його зайнятістю в іншому кримінальному провадженні.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які не заперечували проти апеляційного розгляду у відсутності прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаної особи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна або його захисника, та дані про вручення їм ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, про наявність оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 дізнався лише 27.04.2021 після ознайомлення його представника з матеріалами судового провадження, тоді як подано апеляційну скаргу 29.04.2021, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду питання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 від 03.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, до Деснянського управління поліції надійшли матеріали з Департаменту Кіберполіції щодо несанкціонового втручання невстановленою особою в роботу автоматизованих систем та мереж електрозвязку он-сервісів «kasa.in.ua» та «concert.ua», що призвело до завдання матеріальних битків ОСОБА_9 . ЄО 562 від 03.01.2020. До вчинення вказаного кримінального правопорушення причетні наступні особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 03.03.2021 надано дозвіл старшому слідчому СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_11 на обшук кв. АДРЕСА_2 для відшукування та вилучення: комп`ютерної техніки (персональні комп`ютери, ноутбуки, планшети), носіїв інформації (флеш-носії, оптичні диски, жорсткі диски), мережевого обладнання, чорнових записів, мобільних телефонів і сім-карт, які належать ОСОБА_6 і які мають відношення до протиправної діяльності.

Згідно протоколу обшуку від 12.03.2021, складеного старшим слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_11 , на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено предмети, а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W з зарядним пристроєм; ноутбук Samsung RV 513 без s/n (пошкоджена кришка) з зарядним пристроєм; ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм; планшет Samsung Galaxy Tab E s/n R52J10M403Z IMEI НОМЕР_1 з sim-картою НОМЕР_2 та з зарядним пристроєм; планшет Samsung GT-P3100 8 Gb у вимкненому стані без s/n; флеш-накопичувачі у кільк. 4 шт.; жорсткий диск Toshiba s/n Z8HTU93T; жорсткий диск HGST s/n C83HOJRJ; мобільний телефон Redmi Note 7 IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з sim-картою НОМЕР_5 ; мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою НОМЕР_8 ; мобільний телефон Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 та 2 зарядних пристроїв; Wi-fi роутер s/n НОМЕР_11 з зарядним пристроєм та кабелем; 2 листа А4 з чорновими записами.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_7 від 12.03.2021 вищевказані предмети, які вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000041 від 03.01.2020.

15.03.2021 слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва із клопотанням від 12.03.2021, в якому просив накласти арешт на речі та предмети, які 12.03.2021 вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W з зарядним пристроєм; ноутбук Samsung RV 513 без s/n (пошкоджена кришка) з зарядним пристроєм; ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм; планшет Samsung Galaxy Tab E s/n R52J10M403Z IMEI НОМЕР_1 з sim-картою НОМЕР_2 та з зарядним пристроєм; планшет Samsung GT-P3100 8 Gb у вимкненому стані без s/n; флеш-накопичувачі у кільк. 4 шт.; жорсткий диск Toshiba s/n Z8HTU93T; жорсткий диск HGST s/n C83HOJRJ; мобільний телефон Redmi Note 7 IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з sim-картою НОМЕР_5 ; мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою НОМЕР_8 ; мобільний телефон Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 та 2 зарядних пристроїв; Wi-fi роутер s/n НОМЕР_11 з зарядним пристроєм та кабелем; 2 листа А4 з чорновими записами.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 16.03.2021 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на речі та предмети, які 12.03.2021 вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W з зарядним пристроєм; ноутбук Samsung RV 513 без s/n (пошкоджена кришка) з зарядним пристроєм; ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм; планшет Samsung Galaxy Tab E s/n R52J10M403Z IMEI НОМЕР_1 з sim-картою НОМЕР_2 та з зарядним пристроєм; планшет Samsung GT-P3100 8 Gb у вимкненому стані без s/n; флеш-накопичувачі у кільк. 4 шт.; жорсткий диск Toshiba s/n Z8HTU93T; жорсткий диск HGST s/n C83HOJRJ; 22.мобільний телефон Redmi Note 7 IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з sim-картою НОМЕР_5 ; мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою НОМЕР_8 ; мобільний телефон Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 та 2 зарядних пристроїв; Wi-fi роутер s/n НОМЕР_11 з зарядним пристроєм та кабелем; 2 листа А4 з чорновими записами.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на речі та предмети, які 12.03.2021 вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що дане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах кримінального провадження № 0000041 від 03.01.2020 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, пересунуто, передане, відчужене чи зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим подано клопотання з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами судового провадження.

Так, як убачається із даних ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 03.03.2021, вказаною ухвалою наданодозвіл на обшук кв. АДРЕСА_2 , з метою відшукування та вилучення: комп`ютерної техніки (персональні комп`ютери, ноутбуки, планшети), носіїв інформації (флеш-носії, оптичні диски, жорсткі диски), мережевого обладнання, чорнових записів, мобільних телефонів і сім-карт, які належать ОСОБА_6 і які мають відношення до протиправної діяльності.

Оскільки вилучені під час обшуку 12.03.2021 речі та предмети входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 03.03.2021, то вказане майно у розумінні ст.ст. 168, ч. 7 ст. 236 КПК України не є тимчасово вилученим майном, та в даному випадку не підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 171 КПК України щодо строку звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.
Послання апелянта на те, що його не було повідомлено про час і місце розгляду клопотання слідчого, не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, оскільки, у відповідності до вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя, за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Доводи апеляції про те, що вилучене під час обшуку 12.03.2021 майно, а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W із зарядним пристроєм, ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм, мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою НОМЕР_8 , Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 без сім карти, 18.09.2020 вже вилучалися слідчим в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 10.09.2020, які були повернуті 09.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 22.02.2021, не впливає на правильність висновків слідчого судді, оскільки вищенаведене судове рішення не є предметом апеляційного розгляду у даному судовому провадженні.

Твердження апелянта про те, що слідчим не надано докази відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, спростовуються матеріалами судового провадження, а саме постановою старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_7 від 12.03.2021, відповідно до якої, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Посилання ОСОБА_6 на те, що клопотання слідчого, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, не місить доказів того, що арештоване майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що зазначене майно може бути матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже воно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.
Доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно, а саме: ноутбук Samsung RV 513 s/n HL7B91HC100937W із зарядним пристроєм, ноутбук Asus s/n ECNOCV398274517 з зарядним пристроєм, мобільний телефон Samsung J 5 IMEI 1: НОМЕР_6 ; IMEI 2: НОМЕР_7 з sim-картою Vodafone НОМЕР_12 , Honor 8 IMEI 1: НОМЕР_9 ; IMEI 2: НОМЕР_10 , не могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, подія якого мала місце 14.02.2021, оскільки в цей час дане майно перебувало у володінні органу досудового розслідування, підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3