Справа № 504/2345/21
Номер провадження 1-кп/504/845/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.08.2021 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 від 01.12.2020 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0000303 від 01.12.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Під час підготовчого судового засідання обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з перебігом строків притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування заявленого клопотання обвинувачений пояснив, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді командира відділення КБМ, бажаючи ухилитися від обов`язків військової служби 28 жовтня 2014 року без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (нова назва НОМЕР_2 ). Таким чином, з дня вчинення ним кримінального правопорушення минуло більше шести років, у зв`язку з чим обвинувачений просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 проти задоволення заявленого клопотання заперечував, обґрунтувавши свою позицію тим, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 408 КК України відноситься до триваючого злочину.

Вислухавши доводи учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.314 КПК України, суд має право у підготовчому судовому засіданні закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Строк давності це передбачений ст. 49 Кримінального кодексу України (далі КК) певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України в редакції статті, що діяла до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року.
Стаття 49 КК України не містить окремої вказівки стосовно особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів.
Особливість триваючих злочинів полягає в тому, що вони вважаються закінченими з моменту початкових дій або бездіяльності суб`єкта злочину, а злочинний стан особи у цьому випадку припиняється з моменту, коли сама особа його припинила з власної волі або з причин, які не залежать від її волі.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, при розгляді поставленого питання враховує висновки та правову позицію висловлену в Постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 492/910/14-к, згідно якої строк давності кримінального переслідування стосовно триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винним своїх обов`язків, явка з повинною, затримання органами влади тощо.
Стаття 49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів. Тим не менше, особливість триваючих злочинів полягає в тому, що вони продовжують вчинятися (тривати) на стадії de jure закінченого злочину.
У судовій практиці та науковій літературі протягом ХХ століття було сформовано основні підходи до визначення особливостей обрахування строків давності триваючих злочинів.
У постанові Пленуму Верховного Суду СРСР від 4 березня 1929 року № 23 «Про умови застосування давності й амністії до триваючих и продовжуваних злочинів» (п. 4) було зазначено, що триваючий злочин починається з моменту настання злочинного стану й закінчується в момент припинення цього злочинного стану внаслідок дій самого винного, спрямованих на припинення злочину, або настання подій, що перешкоджають здійсненню злочину (втручання органів влади). Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з часу припинення злочинного стану.
Після внесення змін і доповнень в указану постанову постановою Пленуму Верховного Суду СРСР від 14 березня 1963 року № 1 це положення було змінено й зазначено, що строк давності кримінального переслідування стосовно триваючих злочинів обчислюється з часу їх припинення за волею або всупереч волі винного (добровільне виконання винним своїх обов`язків, явка з повинною, затримання органами влади тощо).
Верховний Суд не встановив підстав відходити від усталеної практики на користь підходу, за яким початок строку давності слід відраховувати з моменту, коли триваючий злочин розпочався, оскільки такий підхід нівелюватиме завдання закону про кримінальну відповідальність, визначене в ст. 1 КК.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності за перебігом строків давності, оскільки припинення кримінального правопорушення відбулось 30.06.2021 року шляхом добровільного з`явлення обвинуваченого до органів прокуратури та повідомлення про вчинений злочин.
Таким чином, на час розгляду клопотання, строк притягнення до кримінальної відповідальності, що передбачений ст. 49 КК України не перебіг до свого кінця.
Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.286, 288 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1