КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/3197/21. Провадження №11-кп/824/2326/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
Іменем України

14 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року,

за участю сторони захисту адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні № 0005126 від 02.11.2020 року, щодо обвинуваченої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, яка народилась в м. Одеса, з вищою освітою, заміжньої, маючої одну неповнолітню та двох малолітніх дітей, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 20 травня 2021 року включно.

Задоволено клопотання прокурора.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що враховуючи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, особу обвинуваченої, ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, існують підстави вважати, що обвинувачена може ухилитись від явки до суду, на підставі чого жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, подав апеляційну скаргу в якій просить: скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22.03.2021 року №754/3197/21; постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою; в іншій частині ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року №754/3197/21 залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що у ОСОБА_7 відсутня можливість вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки: слідством зібрано всі докази, які мають істотне значення та досудове розслідування закінчено; обвинувачена визнає свою вину та дає такі ж самі показання як і потерпілі; зобов`язується з`являтися в судові засідання; раніше не судима, а отже немає підстав вважати, що вона вчинить інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що суд не зазначив які саме наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, більше того, суд не досліджував матеріали кримінального провадження, оскільки останні відсутні в суду під час підготовчого судового засідання.

Наголошує на тому, що суд не зазначив жоден ризик передбачений ст. 177 КПК України та не розглядав можливість обрання альтернативних запобіжних заходів.

Звертає увагу на те, що в даній справі "розумність" строку тримання під вартою вже давно порушена.

Вказує, що суд не врахував міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 в місці свого проживання.

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі обвинуваченої та прокурора, оскільки клопотань про їх участь в судовому засіданні не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційної скарги, пояснення захисників обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Мотиви Суду

В провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження під № 0005126 від 02.11.2020 року відносно ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року обвинуваченій ОСОБА_7 , продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 20 травня 2021 року включно; задоволено клопотання прокурора.

Під час постановлення даного рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останньої.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, зауважуючи на слідуючому.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї статті передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, Європейський Суд з прав людини, зокрема у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 20 травня 2021 року включно; задоволено клопотання прокурора, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі ту обставину, що судове провадження щодо ОСОБА_7 не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Зокрема, суддею були враховані стан здоров`я обвинуваченої, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченої, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно обвинуваченої ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченої, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Враховуючи, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що у ОСОБА_7 відсутня можливість вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки: слідством зібрано всі докази, які мають істотне значення та досудове розслідування закінчено; обвинувачена визнає свою вину та дає такі ж самі показання як і потерпілі; зобов`язується з`являтися в судові засідання; раніше не судима, а отже немає підстав вважати, що вона вчинить інше кримінальне правопорушення є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування вказаних ризиків, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Доводи апелянта з приводу того, що суд не зазначив які саме наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не досліджував матеріали кримінального провадження, оскільки останні були відсутні в судді під час підготовчого судового засідання та не розглядав можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні особливо тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_7 під вартою.

Доводи з приводу того, що в даній справі "розумність" строку тримання під вартою вже давно порушена не є підставою для скасування запобіжного заходу, крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченої.

Посилання захисника на те, що суд не врахував міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 в місці свого проживання не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки це жодним чином не спростовує і не зменшує існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги не містять будь-яких обставин та доказів, які б ставили його під сумнів.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419, 4221 ч. 4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року, якою ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 20 травня 2021 року включно; задоволено клопотання прокурора, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_11 з ю б і н ОСОБА_12 Ш р о л ь