07.06.2021 Єдиний унікальний № 371/222/21
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кс/371/117/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Миронівка

Слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши скаргу захисника підозрюваного на повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092,-

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області 28 травня 2021 року надійшла скарга захисника підозрюваного ОСОБА_4 , на повідомлення йому 04 березня 2021 року слідчим у кримінальному провадженні заступником начальника слідчого відділення Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Свою скаргу мотивував відсутністю доказів, які підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні замаху на умисне вбивство двох осіб, який є обов`язковою ознакою даного кримінального правопорушення, а також тим, що:

ОСОБА_4 після того як спорядив мисливську рушницю двома набоями, інших набоїв із собою не брав і жодних дій до перезаряджання рушниці після пострілів не вчиняв;

ОСОБА_4 з невеликої відстані (близько 4 метрів) перший постріл здійснив під кутом вверх, а другий постріл між потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували один від одного на відстані 150 см, а не в напрямку їх місцезнаходження, що спростовує наявність прямого умислу на позбавлення їх життя.

В судовому засіданні підозрюваний та захисник скаргу підтримали, просили її задовольнити із підстав, наведених в ній.

В судовому засіданні слідчий СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечував, свої заперечення мотивував порушенням підозрюваним правил полювання та поводження зі зброєю, він хотів здійснити вбивство саме двох потерпілих проте цього йому не вдалося в зв`язку із невлученням.

На запитання захисника підозрюваного, слідчий повідомив що на даний момент відсутні докази наявності у підозрюваного прямого умислу на спричинення смерті обом потерпілим (19 хв. 12 с. 20 хв. 45 с . запису судового засідання).

Розглянувши скаргу, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матері кримінального провадження, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги, зважаючи на наступне.

Як вбачається з витягів із Єдиного реєстру досудових розслідувань, в провадженні відділу № 2 Обухівського районного управління поліції Головного управління поліції в Київській області знаходиться кримінальне провадження № 0000092, в якому заступник начальника СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 04 березня 2021 року повідомив ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

У повідомленні про підозру ОСОБА_4 повідомлено, що він підозрюється у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом іншим людям, за наступних обставин:

03 березня 2021 року у період часу із 18 години 50 хвилин на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , (місця свого проживання) в с. Польове Обухівського (Миронівського) району Київської області, на ґрунті раптово виниклих у наслідок сварки неприязних відносин, будучи обуреним зухвалою поведінкою і лайкою громадян ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , ОСОБА_4 вирішив заподіяти їм смерть. Реалізуючи свій умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 забіг до спальної кімнати будинку, де з під дивану дістав власну мисливську двоствольну рушницю «Simson», 12 калібру, та спорядивши її двома мисливськими набоями, вийшовши із будинку, із відстані близько 4 метрів здійснив два постріли у напрямку місця знаходження ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які знаходились поруч один біля одного. ОСОБА_4 не довів свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох осіб з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що був зупинений ОСОБА_7 , який з метою недопущення повторних пострілів, спробував відібрати рушницю, після чого ОСОБА_4 втік з місця вчинення злочину. У наслідок здійснення ОСОБА_4 пострілів, громадянин ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення верхньої третини правого передпліччя, з дефектом м`яких тканин м`язів та шкіри, непроникаюче поранення грудної клітини праворуч, у зв`язку із чим був госпіталізований до Богуславської ЦРЛ.

Держава гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України (ст. 24 КПК України).

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене повідомлення слідчого про підозру, після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Процес спростування підозри нерозривно пов`язаний з дотриманням принципу процесуальної рівності сторін, про який говорить Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 як про один з елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду та який вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище.

Чинний КПК України не встановлює будь-яких обмежень щодо предмета перевірки під час розгляду слідчим суддею скарги на повідомлення про підозру, проте закріплює такі положення:

1) підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (частина третя статті 17 КПК України);

2) захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру (частина перша статті 47 КПК України);

3) оскаржити повідомлення слідчого, прокурора про підозру можна після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом (пункт 10 частини першої статті 303 КПК України);

4) слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України);

5) слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (частина перша статті 94 КПК України).

Аналіз приписів зазначених статей кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що під час розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти, зокрема, наявність достатності доказів для підозри, що повною мірою відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 276 КПК України про те, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного. Оскільки обсяг процесуальних прав підозрюваного (ст. 42 КПК України) значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), вона набуває можливостей активно себе захищати та відстоювати свою позицію в кримінальному провадженні.

Саме у зв`язку із зазначеним п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України встановлює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру. Адже неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають кільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом", стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо.

Стандарти "достатніх підстав (доказів)" використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілей прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст. ст. 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст. ст. 134, 271, 276 КПК України та інші).

Отже, повідомлення про підозру на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України передбачає дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)".

Рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру та терміну здійснення ефективного розслідування.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт "достатніх підстав (доказів)" передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28.10.94 та "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.90).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути "вага" і "якість" доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Отже, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру та терміну здійснення досудового розслідування.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 не лише повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України ай обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

При цьому група слідчих, яка складається із п`яти осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) протягом трьох місяців здійснювала досудове розслідування даного кримінального правопорушення, а отже в органу досудового розслідування було достатньо часу та засобів, для збирання доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Незважаючи на це, слідчий в судовому засіданні на запитання захисника підозрюваного визнав відсутність доказів, які вказують на наявність в підозрюваного ОСОБА_4 умислу на заподіяння громадянам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 саме смерті (20 хв. 25 с. 20 хв. 45 с. запису судового засідання).

Як вбачається із показів підозрюваного, зафіксованих в протоколах його допитів від 04 березня та 20 травня 2021 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 11 березня 2021 року, він не мав умислу на спричинення смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Він будучи обуреним їх поведінкою на території домоволодіння де він проживає, хотів їх налякати пострілами із рушниці. Вважав, що після цих пострілів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злякаються та втечуть із території домоволодіння. Здійснюючи два постріли, із відстані близько 4 метрів, він не цілився у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Перший постріл був неприцільний, від якого ніхто не постраждав, а інший був прицільний в проміжок між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , який становив не менше одного метру та п`ятдесят сантиметрів.

Із показів підозрюваного під час проведення слідчого експерименту від 11 березня 2021 року (відеозапис), які узгоджуються із протоколами огляду місця події від 03 березня 2021 року, та від 10 березня 2021 року вбачається, що підозрюваний споряджаючи свою рушницю набоями, свідомо не зарядив її набоями призначеними для полювання на великих тварин (споряджених кулями) а спорядив її набоями із шротом невеликого розміру (призначених для полювання на невеликих тварин та птахів, 3-4 номер), які за звичай не спричиняють смерті людей.

Із висновку експерта КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 29 квітня 2021 року № 11, вбачається, що тілесні ушкодження, які отримав потерпілий ОСОБА_8 у наслідок пострілу підозрюваного спричинили лише легкі тілесні ушкодження, які не були небезпечними для життя останнього в момент їх спричинення.

Матеріали кримінального провадження, не містять доказів, які вказують на здійснення підозрюваним прицільних пострілів в район голови потерпілих, що з огляду на спорядження рушниці шротовим набоями та відстанню до потерпілих, неминуче призвело б до їх поранення в голову.

При цьому ОСОБА_4 має мисливський стаж понад 25 років (із 25 вересня 1995 року), а отже при бажанні заподіяння смерті підозрюваним мав усі можливості для спорядження рушниці набоями, які за своїми якостями при влученні в підозрюваних призвели б до їх смерті.

Його мисливський досвід та навики стрільби як по рухомим так і нерухомим цілям, мали би надати йому можливість здійснити прицільні постріли, навіть із набоями спорядженими шротом невеликого розміру, в область голів обвинувачених, проте матеріали кримінального провадження не містять доказів цього.

Таким чином оцінюючи докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про те, що під час трьох місяців досудового розслідування слідчими не здобуто доказів, які поодинці чи в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_4 03 березня 2021 року споряджаючи свою рушницю двома набоями із шротом невеликого розміру, та здійснюючи два постріли не націлені безпосередньо на потерпілих, мав прямий умисел саме на спричинення їм обом смерті, що є суб`єктивною стороною вчинення злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в п. 175 рішення по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
Вбивство - це винне, протиправне заподіяння смерті іншій людині. Залежно від вини суб`єкта злочину вбивство може бути умисним (статті 115 - 118) або необережним (ст. 119).

Умисне позбавлення життя двох або більше осіб кваліфікується за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за умови, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом винного.
Для повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 КК України, матеріали кримінального провадження повинні мати докази наявності у такої особи прямого умислу на вчинення дій, спрямованих на заподіяння особі смерті, тобто суб`єктивної сторони цього злочину.

Наявність такого прямого умислу відрізняє, діяння караність яких передбачені ст. 115 КК України від діянь передбачених ст. ст. 119-122 КК України.

Ні покази потерпілих, ні покази підозрюваного не містять інформації, що останній під час конфлікту із потерпілими погрожував їм, зокрема висловлював намір позбавити їх життя.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів, які по одинці чи в сукупності виключають наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ст. ст. 119-122 КК України.

Лише за наявності доказів, які виключають наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ст. ст. 119-122 КК України, його діяння можливо кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги про наявність в ОСОБА_4 навиків стрільби, сформованих 25 річним мисливським стажем, його свідомою відмовою від спорядження рушниці набоями призначеними для полювання на великих тварин (крупного калібру), його свідомою відмовою від взяття із собою жилетки із спорядженим патронтажем (який містив набої великого калібру, взяв лише два набої споряджені шротом невеликого калібру), відсутність вогнепальних поранень в потерпілих від першого пострілу, незважаючи на здійснення ОСОБА_4 двох пострілів із невеликої відстані, відсутність у потерпілого ОСОБА_7 , саме із яким в підозрюваного був конфлікт, вогнепального поранення, характеру та локалізації вогнепального поранення потерпілого ОСОБА_8 , наявності у нього лише вогнепального поранення легкого ступеня тяжкості, спричиненого дією шроту невеликого калібру, керуючись принципом презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви тлумачаться на користь підозрюваного (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України) слідчий суддя приходить до висновку, про не обґрунтованість повідомленої 04 березня 2021 року заступником начальника СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як наслідок необхідності його скасування.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя враховує, що слідчий клопочучи про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а в подальшому про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту обґрунтовував його в тому числі тяжкістю вчинення кримінального правопорушення (підозри у вчинення особливо тяжкого злочину), що у відповідності до ч. 2 ст. 183 КПК України впливає на підстави застосування цього запобіжного заходу, при цьому зі змісту рішення Європейського суду з прав людини по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» вбачається, що за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин взята під варту, проте протягом трьох місяців досудового розслідування орган досудового розслідування так і не зібрав доказів, які обгрунтовують наявність в ОСОБА_4 єдиного та прямого умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , про що слідчий визнав у судовому засіданні.

Задовольняючи скаргу частково, слідчий суддя виходить із того, що захисник підозрюваного в скарзі просив скасувати повідомлення про підозру слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника слідчого відділення Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , в той час як у відповідності до витягу із № 0000178, постанови начальника СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області Жиліна АЕ. Від 03 березня 2021 року «про призначення групи слідчих», слідчий ОСОБА_6 під час повідомлення про підозру займав посаду заступника начальника СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області а не - заступника начальника слідчого відділення Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 303 307, 367, 369 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

1.Скаргу задовольнити частково.

2.Скасувати повідомлення слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 від 04 березня 2021 року про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

3.Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ
Слідчий суддя ОСОБА_1