У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Згурівського районного суду Київської області від 13 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №120 211 101 700 000 06 від 18 січня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, непрацюючого, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 13.07.2017 вироком Згурівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 23.10.2020 по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Згурівського районного суду Київської області від 13.04.2021 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалено строк відбуття покарання у виді позбавлення волі рахувати з моменту його затримання - 18.01.2021 о 16 год. 30 хв.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою у Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.
У провадженні вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи раніше судимим 13.07.2017 вироком Згурівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України на 4 роки позбавлення волі та 23.10.2020 звільнений по відбуттю покарання, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Так, 18.01.2021, близько 15 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на автодорозі між смт. Згурівка та с. Червоний Відділок Броварського району Київської області, на відстані близько 300 метрів від знаку Згурівка в напрямку с. Червоний Відділок, помітив ОСОБА_10 , яка, тримаючи в руці жіночу сумку, йшла в напрямку с. Червоний Відділок.

У цей час, у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету власного збагачення за рахунок чужого майна, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, скоїв напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , підійшовши до потерпілої, дістав з кишені своєї куртки ніж, який взяв в праву руку таким чином, щоб лезо було видно ОСОБА_10 , та, остання бачачи його, зрозуміла про реальність погрози застосування насильства небезпечного для її життя та здоров`я у разі невиконання його вимог.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений висловив вимогу потерпілій ОСОБА_10 надати грошові кошти, на що потерпіла, сприймаючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 як реальну погрозу застосування відносно неї насильства небезпечного для життя та здоров`я із застосуванням ножа у разі невиконання його вимоги та бажаючи уникнути негативних наслідків для себе, віддала нападнику грошові кошти в сумі 100 грн. однією купюрою (серія МВ 5407821).

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з викраденими грошовими коштами з місця вчинення злочину зник, отримавши можливість розпорядитись ними в подальшому, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 100 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Згурівського районного суду Київської області від 13.04.2021 змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник обвинуваченого стверджує, що даний вирок занадто суворий, а тому підлягає зміні на підставі наступних обставин, які пом?якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно ст. 66 КК України:

- визнання вини в повному обсязі, що свідчить про його щире каяття;

- активне сприяння розкриттю злочину як на досудовому, так і в судовому провадженнях;

- добровільне відшкодування завданого збитку та усунення завданої шкоди потерпілій ОСОБА_10 : майнова шкода визначена в сумі 100 грн., цивільний позов не заявлявся, гроші повернуті, в судовому засіданні потерпіла пробачила обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, а саме: втрата паспорта, що спонукало ОСОБА_7 вчиняти дії по його відновленню та їхати в день скоєння злочину в смт. Згурівку, щоб вчинити все необхідне для повноцінного життя з влаштуванням офіційно на роботу, відсутність постійної та офіційної роботи по місцю реєстрації та проживання та необхідність виїзду в іншу місцевість для неофіційного підробітку, адже наявність судимості і відсутність паспорта ускладнювало життя; побутова невлаштованість, будинок не був підготовлений для проживання в холодну пору року; хвороба матері та виїзд її на проживання в м. Київ до дочки, потреба в коштах для лікування яких не вистачало при незначних підробітках ОСОБА_7 ; особисте сімейне життя не склалось, а батьківська сім?я теж роз?їхалась по різним містам, тож підтримки від близьких і рідних людей не мав;

- вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного почуттям холоду та голоду, адже з самого ранку він нічого не їв, а в цей зимовий день були сильні морози до мінус 18 градусів, тому вади по здоров`ю з дитинства не дозволили контролювати ситуацію і внаслідок чого був скоєний злочин.

Також, як вказує захисник обвинуваченого, ОСОБА_11 не завдав шкоди здоров`ю потерпілій, крім того, що її налякав, а також поводив себе по відношенню до неї не агресивно, навіть підкорився вимозі потерпілої та викинув ніж, що є безперечно встановленим фактом.

Отже, на думку захисника, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 більш м?яке покарання, оскільки ОСОБА_7 має молодий вік, хоча раніше і притягався до відповідальності та після звільнення та не встиг адаптуватися до нових умов життя, що свідчить про недоліки в роботі держави з даною категорією громадян, за місцем проживання характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра.

Крім того, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що судом першої інстанції було відмовлено у проведені додаткової судово-психіатричної експертизи, про що заявляла клопотання сторона захисту, що завадило з`ясувати психологічний стан ОСОБА_7 під час скоєння ним злочину під впливом сильних факторів холоду та голоду, на втамування яких були направленні його дії, а не задля збагачення, як це подано стороною обвинувачення.

За підсумками захисник вважає, що призначене покарання є суворим, як і не слід було призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна, хоча такого ОСОБА_7 ще не має.

Від поданої апеляційної скарги прокурор у провадженні ОСОБА_12 - відмовилася.

Потерпіла ОСОБА_10 про розгляд провадження повідомлялася у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження, ще і за тим, що вона у заяві до суду першої інстанції просила проводити розгляду кримінального провадження без її участі (а.п. 29 т. 1).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в учиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав свою вину та показав, що вкінці жовтня 2020 року він звільнився з місць позбавлення волі та повернувся до місця свого проживання в с. Любомирівка.
Працевлаштуватись він не міг, оскільки мав тільки тимчасові підробітки, а тому перебував у скрутному матеріальному становищі, яке ще більш погіршилося з настанням зими, коли він голодував.
18.01.2021 він мав намір піти до паспортного столу, щоб отримати паспорт взамін втраченого, а тому вийшов з дому та вирушив в напрямку смт. Згурівка.
При собі він мав складаний кишеньковий ніж.
На вулиці було дуже холодно.
Близько 15 год. 30 хв., він, йдучи автодорогою між смт. Згурівка та с. Червоний Відділок, помітив жінку, яка, тримаючи в руці жіночу сумку йшла в напрямку с. Червоний Відділок.
Коли в сумці жінки він побачив хлібину, то раптово відчув непереборне бажання її забрати та з?їсти, а тому, не маючи можливості повноцінно усвідомлювати свої дії та керувати ними, дістав з кишені своєї куртки ніж та підійшовши до жінки, якою виявилась потерпіла ОСОБА_10 , та погрожуючи їй ножем, почав вимагати у останньої гроші.
Потерпіла дістала з сумки 100 грн. однією купюрою та віддала їх йому, а він викинув ніж на узбіччя за проханням потерпілої та пішов геть.
Незабаром він був затриманий, а ніж виявлено на узбіччі та вилучено.
Ніж, який знайшли працівники поліції та який значиться як знаряддя злочину, це той ніж, з яким він вчинив напад на потерпілу.

У свою чергу потерпіла ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що за досліджуваних обставин, вона 18.01.2021, близько 15 год. 30 хв., йшла пішки автодорогою в напрямку с. Червоний Відділок зі сторони смт. Згурівка.
При собі вона мала жіночу сумку.
Із-за бочок зі сторони лісопосадки вийшов чоловік та підійшов до неї, яким виявився ОСОБА_7 .
Він тримав у правій руці ніж, повернувши його лезом до неї, коли почав вимагати в неї гроші.
Злякавшись за своє життя, оскільки обвинувачений погрожував їй ножем, вона віддала йому 100 грн. однією купюрою, а обвинувачений, забравши гроші, наказав їй йти в сторону лісопосадки.
У цей час дорогою проїздила машина, а вона-потерпіла попросила обвинуваченого викинути ніж.
Дивлячись на машину, яка наближалась, обвинувачений викинув ніж на узбіччя, а вона, скориставшись цим, кинулась до машини просити допомоги.
В машині знаходилась бригада ІНФОРМАЦІЯ_2 , які відвезли її до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де знаходились працівники поліції, яким вона повідомила про вчинений на неї напад.
Працівники поліції одразу поїхали на місце пригоди та затримали обвинуваченого. Вона добре запам?ятала ніж, яким обвинувачений їй погрожував, та на впізнані чітко вказала на ніж обвинуваченого.
Багет-булка, який потім знайшли у обвинуваченого, випав у неї із сумочки під час зазначених подій.

Ці показання потерпілої суд правильно поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони є послідовними та узгоджуються з іншими доказами у провадженні, зокрема показаннями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_13 про те, що він як працівник Згурівського РП Київобленерго 18.01.2021, близько 15-16 год., разом з іншими працівниками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 їхали службовим автомобілем на дорозі з с. Червоний відділок в напрямку смт. Згурівка, коли на узбіччі дороги побачили чоловіка та жінку, які нібито просто спілкувались.
Коли ж під?їхали ближче, то жінка вибігла на дорогу та кинулась просто під колеса машини, у зв?язку з чим вони і зупинилися.
Жінка, якою була потерпіла ОСОБА_10 , повідомила, що на неї напав чоловік та погрожував їй ножем.
Обвинуваченого вже на цьому місці не було, він кудись пішов.
Потерпілу вони відвезли до лікарні, де вже були працівники поліції.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надали суду першої інстанції такі ж показання як і свідок ОСОБА_13 .

Вказані показання потерпілої та свідків не підтверджують доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не завдав шкоди здоров`ю потерпілій, крім того, що її налякав, та те, що він поводив себе по відношенню до неї не агресивно, навіть підкорився вимозі потерпілої та викинув ніж, - оскільки потерпіла не проходила дослідження на предмет завдання її здоров?ю шкоди, коли на неї фактично у пустинному місці вчинив напад ОСОБА_7 , вийшовши із-за бочок зі сторони лісосмуги, погрожуючи ножем та висуваючи вимогу про передачу грошей, якій вона фактично і підкорилася, побоюючись за свої життя і здоров?я, що була припинена появою автомобіля з людьми, які надали допомогу потерпілій та відвезли її до Згурівської РЦЛ, при тому що ОСОБА_7 з місця злочину зник.

Письмові ж докази у кримінальному провадженні, як-то: протокол огляду від 18.01.2021, що вказує на вилучення ОСОБА_7 купюри номіналом 100 грн. та частини хлібного виробу-багет (а.п. 47-48 т. 1); протокол огляду місця події від 18.01.2021 щодо виявлення та вилучення ножа на узбіччі автодороги між смт. Згурівка та с. Червоний Відділок (а.п. 52-53 т. 1), який, як і 100 грн. та інші докази постановами від 19.01.2021 визнані речовими доказами у провадженні (а.п. 50, 55, 57-58 т. 1); протокол слідчого експерименту від 20.01.2021, за яким на місці події смт. Згурівка та с. Червоний Відділок обвинуваченим відтворено обставини вчинення ним нападу на потерпілу (а.п. 89-90 т. 1), з визнанням диску його відеозапису речовим доказом за постановою від 19.01.2021 (а.п. 90 т. 1); протокол слідчого експерименту від 28.01.2021 за участі потерпілої (а.п. 127-128 т. 1), з визнанням диску його відеозапису речовим доказом за постановою від 28.01.2021 (а.п. 130 т. 1); протокол пред?явлення для впізнання від 28.01.2021 обвинуваченого потерпілою, як особи, яка вчинила напад на неї (а.п. 132-134 т.); протоколом пред?явлення для впізнання від 28.01.2021 потерпілій ножа, з застосуванням якого на неї було вчинено напад (а.п. 136-138 т. 1), самі по собі свідчать про вчинення розбійного нападу на потерпілу, обставини чого фактично стороною захисту і не оспорюються.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 59 від 27.01.2021, обвинувачений ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій міг та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Під час скоєння інкримінованих йому дій він в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував.
Під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість і діяльність, не перебував.
ОСОБА_7 страждає на легку розумову відсталість (олігофренію в ступені легко вираженої дебільності) - F-70 за МКХ 10.
ОСОБА_7 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та потребує лікування від алкогольної залежності на загальних підставах. Шарапов з урахуванням рівня розумового розвитку та притаманних йому індивідуальних психологічних особливостей, міг під час скоєння інкримінованих йому дій правильно сприймати, запам?ятовувати та відтворювати обставини, які досліджуються в даному кримінальному провадженні (а.п. 124-126 т. 1).

Оскільки під час досудового провадження ОСОБА_7 ніколи не показував про те, що на його поведінку стосовно потерпілої 18.01.2021 впливали фактори голоду чи холоду, що викликали у нього душевне хвилювання, стан афекту або інший психологічний стан, що перешкоджав йому усвідомлювати свої дії та/або керувати ними, як про те заявляла сторона захисту, суд першої інстанції і не знайшов підстав для призначення додаткової судово-психіатричної експертизи у провадженні, ще і за тим, що вказані твердження носять лише характер припущень з метою пом?якшити долю обвинуваченого, бо перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під час інкримінованих йому дій у такому стані повністю спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 59 від 27.01.2021, а поставлені захисником питання перед експертом вже були вирішені під час проведення первинної експертизи.

Отже дослідивши з достатньою повнотою докази у провадженні, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 187 КК України, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, і що фактично не спростовується стороною захисту.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який притягався до відповідальності, а звільнившись з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу повторно вчинив умисний тяжкий злочин.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин у провадженні не встановлено.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Незважаючи на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на таке.

Дійсно, як передбачено ч. 1 ст. 69 КК України, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, в даному випадку встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Тобто, виходячи з вимог наведеної вище норми закону, мотивуючи своє рішення про неможливість призначення ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції повинен був врахувати всі умови, передбачені ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, для застосування такого покарання, у тому числі фактичні обставини кримінального правопорушення та дані про особу винного.

Так, унаслідок вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, потерпілій ОСОБА_10 завдана матеріальна шкода на суму 100 грн., проте матеріальних претензій вона до обвинуваченого ОСОБА_7 не має і у призначенні покарання покладалася на розсуд суду (а.п. 29).

ОСОБА_7 страждає і на захворювання - F-70 за МКХ 10, має молодий вік.

Вказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , конкретні обставини провадження та обставини, що пом?якшують покарання, на переконання колегії суддів дозволяють зробити висновок про те, що в сукупності вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та мета покарання по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_7 може бути досягнута при призначенні йому більш м`якого основного покарання, ніж передбачено ч. 2 ст. 187 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, так і у результаті звільнення від додаткового покарання.

На думку колегії суддів, саме така міра покарання є справедливою та достатньою, а тому відповідатиме меті покарання та загальним засадам призначення покарання.

Доля речових доказів у провадженні вирішена у порядку ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Згурівського районного суду Київської області від 13 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 101 700 000 06 від 18 січня 2021 року стосовно ОСОБА_7 змінити: пом`якшити призначене йому за ч. 2 ст. 187 КК України покарання з застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3