Справа № 569/6246/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Рівне
Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , раніше несудимої, із середньою освітою, незаміжньої, працюючої продавцем,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст.203-2 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), в порушення вимог статті 2 Закону України від 15 травня 2009 року №1334-VI «Про заборону грального бізнесу в Україні», Розпорядження Кабінету Міністрів України №1325-р «Про протидію гральному бізнесу», достовірно знаючи про заборону зайняття гральним бізнесом в Україні, маючи корисливі мотиви, з метою отримання незаконного прибутку, займались вказаним видом діяльності.
Так, невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , організувала проведення азартних ігор під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яке з метою безперебійного функціонування забезпечила меблями та комп`ютерною технікою з відповідним програмним забезпеченням для отримання доступу до віддалених серверів, а саме симуляторами гральних автоматів, за допомогою яких надавалась можливість доступу до азартних ігор через мережу Інтернет, з внесенням гравцем ставки, що дає можливість програти або отримати виграш, а результат повністю або частково залежить від випадковості.
Безпосередньо ОСОБА_3 , в порушення вимог статті 2 Закону України від 15 травня 2009 року №1334-VI «Про заборону грального бізнесу в Україні», Розпорядження Кабінету Міністрів України №1325-р «Про протидію гральному бізнесу», знаходячись на території нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 03 лютого 2020 року по 15 лютого 2020 року, у вечірній та нічний час (точного визначеного часу не встановлено), діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, за попередньою змовою із адміністратором закладу ОСОБА_4 та невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), виконував функції по забезпеченню обмеженого доступу громадян до вказаного приміщення грального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з метою конспірації перевіряючи у них джерела обізнаності про місце діяльності закладу, здійснюючи пропуск та постійний супровід осіб, які бажають зіграти в азартні ігри, надаючи можливість за допомогою комп`ютерної техніки зі спеціалізованим програмним забезпеченням «iConnect» доступу до Інтернет-казино « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виключно при попередній грошовій оплаті, тим самим забезпечуючи діяльність указаного закладу.
Безпосередньо ОСОБА_4 , в порушення вимог статті 2 Закону України від 15 травня 2009 року №1334-VI «Про заборону грального бізнесу в Україні», Розпорядження Кабінету Міністрів України №1325-р «Про протидію гральному бізнесу», знаходячись на території нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 03 лютого 2020 року по 15 лютого 2020 року, у вечірній та нічний час (точного визначеного часу не встановлено), діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, за попередньою змовою із ОСОБА_3 та невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), виконуючи функції адміністратора грального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », надаючи можливість за допомогою комп`ютерної техніки зі спеціалізованим програмним забезпеченням «iConnect» доступу до Інтернет-казино « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виключно при попередній грошовій оплаті, здійснювала облік відвідувачів (відповідно до абонентських номерів мобільних телефонів), котрі бажають зіграти в азартні ігри, яких супроводжував до неї ОСОБА_3 , прийом (одержання) та зберігання готівкових коштів від таких осіб, розмін їм грошей, надання допомоги у прийнятті ставок, а також видачу грошових виграшів переможцям азартних ігор, тим самим забезпечуючи діяльність указаного закладу.
Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України, як своїми умисними діями, які полягають у зайнятті гральним бізнесом за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням характеризуючих даних на обвинувачених.
Судом з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.
У судовому засіданні обвинувачені, кожен окремо, свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнали повністю, щиро покаялись, кваліфікацію не оспорювали та підтвердили факт, що дійсно знаходячись на території нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 03 лютого 2020 року по 15 лютого 2020 року, у вечірній та нічний час діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, вони удвох та іншою особою, яку не знають, виконували функції по забезпеченню обмеженого доступу громадян до вказаного приміщення грального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та виконуючи функції адміністратора даного грального закладу,надаючи можливість за допомогою комп`ютерної техніки зі спеціалізованим програмним забезпеченням «iConnect» доступу до Інтернет-казино « ІНФОРМАЦІЯ_4 », з метою конспірації перевіряли у них джерела обізнаності про місце діяльності закладу, здійснювали пропуск та постійний супровід осіб, які бажають зіграти в азартні ігри та надавали можливість за допомогою комп`ютерної техніки зі спеціалізованим програмним забезпеченням «iConnect» доступу до Інтернет-казино « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виключно при попередній грошовій оплаті, тим самим забезпечували діяльність указаного закладу. Просили суд застосувати до них міру покарання у виді штрафу, із застосуванням ст.69 КК України.
Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 14.04.2020 грошові кошти в сумі 8304 грн передано на відповідальне зберігання до відділення АТ КБ "Приватбанк", що в м. Рівне по вул. Грушевського, 42А, 620 грн та мобільний телефон марки "Nomi" повернуто ОСОБА_10 , грошові кошти в сумі 2320 грн повернуто ОСОБА_11 , мобільний телефон марки "Nokia" повернуто ОСОБА_12 .
Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_13 від 14.04.2020 визнано речовими доказами мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4", та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_14 .
Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 від 16.02.2020 визнано речовим доказом мобільний телефон марки "iPhone 5s" та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Однак в ході судового розгляду встановлено, що вказаний телефон належить на праві особистої власності ОСОБА_4 , і він не зберігає на собі сліди або інші відомості, які використовувались як доказ факту чи обставин, що встановлені під час кримінального провадження, не є об"єктом кримінально протиправних дій, і не є набутий кримінально протиправним шляхом, а тому підлягає поверненню останній.
Речові докази - 17 системних блоків компютерів (із 15 жорсткими дисками, які демонтовано з них), блок живлення безперебійний із надписом "Mustek PowerMust 600USB", пристрій для перевірки грошових купюр, спеціальні ігрові клавіатури в кількості трьох штук, комплектуючі до системних блоків ( клавіатури, мишки, переноски) в п"яти поліетиленових пакетів, грошові кошти в сумі 8304 грн, що зберігаються в (АТ КБ " Приватбанк" за адресою м. Рівне, вул. Грушевського, 42А), мобільні телефони марки "Ergo", "Samsung", "Hokia", пластикові картки у кількості 19 штук, які були використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а грошові кошти набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, у відповідності до ст.ст. 98, 100 КПК України передати в дохід держави.
Міра запобіжного заходу відносно обвинувачених не обиралась.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст. 203-2 КК України, і останні у його вчиненні винні.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючою обставиною суд вважає вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.
При призначенні покарання обвинуваченим суд враховує, що вчинене кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином і санкція статті даного злочину передбачає тільки покарання у виді штрафу.
Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються з позитивної сторони, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше несудимий, займається суспільно-корисливою працею, одружений, має на утриманні вагітну дружину.
Що стосується особи обвинуваченої ОСОБА_4 , то суд враховує, що вона має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась, займається суспільно-корисливиою працею, має на утримання двох малолітніх дітей та тяжко хворих батьків.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особи винних та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченим має бути призначене покарання в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченими кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Положеннями частини 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивуваши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, ниже від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу.
Враховуючи кілька обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, саме те, що обвинувачені під час досудового розслідування та судового розгляду визнали свою вину, щиро покаялись у вчиненому та висловили жаль з приводу вчиненого, осудили свою поведінку, співпрацювали зі слідством, є особами молодого віку, та з урахуванням особи винних, а саме те, що вони займаються суспільно-корисливою працею, ОСОБА_4 має на утриманні двої малолітніх дітей та двох похилих батьків які страждають тяжкими захворюваннями, а у ОСОБА_3 дружина перебуває у стані вагітності, раніше не судимі, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості правопорушення, то суд вважає призначити обвинуваченим основне покарання ниже від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 203-2 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 69-1 КК України у виді штрафу у розмірі сім тисяч пятсот неоподаткованих мінімуів доходів громадян, що становить 127 500 грн.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме ступені тяжкості кримінального правопорушення, особам обвинувачених та буде справедливим, і не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинувачених та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України - з урахуванням майного стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачені займаються суспільно-корисливою працею, однак мають незначний матеріальний дохід, ОСОБА_4 самостійно виховує двох малолітніх дітей та доглядає за тяжко хворими батьками похилого віку, а ОСОБА_3 має на утриманні непрацюючу дружину, яка перебуває у стані вагітності, то суд вважає розстрочити покарання останнім у виді штрафу певними частинами строком на один рік.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України,суд,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст.28, ч.1 ст.203-2 КК України і з урахуванням ст.ст. 69, 69-1 КК України призначити основне покарання у виді штрафу у розмірі сім тисяч п"ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 127 500 грн.
Речові докази - 17 системних блоків компютерів ( із 15 жорсткими дисками, які демонтовано з них), блок живлення безперебійний із надписом "Mustek PowerMust 600USB", пристрій для перевірки грошових купюр, спеціальні ігрові клавіатури в кількості трьох штук, комплектуючі до системних блоків ( клавіатури, мишки, переноски) в п"яти поліетиленових пакетів, грошові кошти в сумі 8304 грн, що зберігаються в (АТ КБ " Приватбанк" за адресою м. Рівне, вул. Грушевського, 42А), мобільні телефони марки "Ergo", "Samsung", "Hokia", пластикові картки у кількості 19 штук, передати в дохід держави.
Чорнову документацію, що являється речовим доказом, і яка була вилучена 15.02.2020 в ході обшуку за адресою АДРЕСА_4 , після набрання вироком законної сили - знищити.
Речові докази, а саме мобільні телефони марки "Nomi" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та "Nokia" ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 вважати повернутими відповідно ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 19.02.2020 та повернути мобільний телефон марки "iPhone 5s" ІМЕІ 1: НОМЕР_5 власнику ОСОБА_4 .
Грошові кошти в сумі 620 грн та 2320 грн вважати повернутими відповідно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
Повернути ОСОБА_15 грошову заставу у сумі 168160 грн внесеної відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 18.02.2020.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 починається з часу проголошення вироку.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченомим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1