Єдиний унікальний номер 234/2039/21
Номер провадження 11-сс/804/209/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: Круподері Д.О.,

суддів: Смірнової В.В., Залізняк Р.М.,

за участю

секретаря: Юрченко Т.С.,

прокурора: Магери В.В., Савватєєва М.,

захисника: Бєляєва О.В.,

підозрюваного: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області в приміщенні Донецького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Магери В.В. на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 11 березня 2021 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 000263 від 14.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

10 березня 2021 року старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Боровенко О.І., яке погоджено прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону капітаном юстиції Савватеєвим М.В. звернувся до слідчого судді Краматорського міського суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 .

Необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_1 слідчий обґрунтував наявністю ризиків, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання ст. слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, в межах строку досудового розслідування, а саме до 05.05.2021 року, включно.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_1 передбачає необережну форму вини, тобто відсутність умислу на вчинення кримінального правопорушення. Також слідчим суддею враховано тяжкість кримінального правопорушення, а також необережну форму вини, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, дані про особу підозрюваного, якій раніше не судимий, позитивно характеризується, його бездоганну репутацію.

Із зазначеним рішенням не погодився прокурор Магера В.В. та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави від 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На обґрунтування своїх вимог вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки в самому клопотанні про обрання запобіжного заходу та під час його розгляду в суді, прокурором підтверджені та доведені реальні ризики. ОСОБА_1 тривалий час був військовослужбовцем, отже має стійкі та широкі зв`язки в органах різних гілок влади та може негативним чином впливати на об`єктивне та всебічне встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, крім того ОСОБА_1 достовірно знає, яким чином можливо приховати свої злочинні дії, вплинути на свідків чи потерпілих, що може допомогти йому уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину.

Перебування ОСОБА_1 під особистим зобов`язанням не виключає можливості спілкування та надання вказівок своїм колишнім підлеглим чи іншим особам на знищення, приховування чи спотворення документів, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Факт відсутності спроб чи факту втечі чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином ОСОБА_1 під час перебування під особистим зобов`язанням до часу подання цієї апеляційної скарги не виключає таких можливостей в подальшому.

Звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі суд фактично лише констатував певні факти, без належного їх обґрунтування, судом взагалі не вказано чому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання достатній для запобігання вищевказаним ризикам, натомість судом повністю проігноровані та не спростовані зазначені в клопотанні доводи щодо необхідності тримання під вартою ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Доводи прокурора про застосування судом щодо підозрюваного занадто м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає частково обґрунтованими.

Як встановлено з матеріалів провадження, 14.02.2021 року кримінальне правопорушення внесене до ЄРДР за №00263 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 425 КК України за фактом недбалості військових службовців військової частини А1493, що призвело до вибуху на території СП «ПУМА» в н.п. Новолуганське Бахмутського району Донецької області та настання тяжких наслідків у виді загибелі трьох військовослужбовців.

05 березня 2021 року за даним фактом ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України.

Відповідно до пред`явленої підозри, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді начальника інженерної служби військової частини А1493, тобто будучи військовою службовою особою, будучи обізнаним зі змістом своїх службових обов`язків за посадою, діючи необережно, у формі кримінальної протиправної недбалості, тобто не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, вчинив неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків внаслідок недбалого ставлення до них, а саме в період часу з 02.01.2021 по 14.02.2021, тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, перебуваючи на командно-спостережному пункті військової частини А1493 у населеному пункті Новолуганське Бахмутського району Донецької області, достовірно знаючи про наявність вибухонебезпечних предметів, які не представляли собою групу протитанкових мін, не відносились до системи інженерних загороджень та не були внесені в формуляр мінних полів військової частини, які були зосереджені на відкритій ділянці місцевості за географічними координатами х=48.424282, у=38.155663, а саме на асфальтованій дорозі яка веде до спостережного пункту «ПУМА», який розташований поблизу населеного пункту Новолуганське Бахмутського району Донецької області та перебуває в зоні діяльності військової частини А1493, не вжив заходів до позначення попереджувальними знаками та здійснення їх огородження, інформування командування про місцезнаходження вибухонебезпечних предметів, охорони ділянки місцевості, заходів до розмінування вибухонебезпечних предметів, проігнорувавши та не виконавши беззастережно та неухильно вимоги вищезазначених нормативних актів, щодо улаштування інженерних загороджень, застосування інженерних боєприпасів та виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, недбало ставлячись до своїх службових обов`язків начальника інженерної служби в частині припинення експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки у разі виявлення недоліків, які можуть призвести до аварій, поломок або виведення їх із ладу, а також у разі невиконання вимог безпеки, що призвело до тяжких наслідків, що виразилася у загибелі трьох військовослужбовців військової частини А1493.

Під час руху група військовослужбовців, проходячи повз вибухонебезпечні предмети, які представляли собою групу протитанкових мін, що зосереджувались на відкритій ділянці місцевості за географічними координатами х=48.424282, у=38.155663, а саме на асфальтованій дорозі, допустили небезпечне переміщення через вказану ділянку місцевості, яка не мала відповідних загороджень та проходів, та в цей час відбувся вибух вказаних вибухонебезпечних предметів, в результаті якого були спричинені тяжкі наслідки у вигляді загибелі військовослужбовців капітана ОСОБА_2 , старшого солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, на виконання вищезазначених вимог кримінального процесуального законодавства правильно встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України, що підтверджено письмовими доказами проведених слідчих дій, які наявні в матеріалах судового провадження та досліджені судом.

Слідчим суддею встановлено наявність ризику переховування від органів досудового розслідування, у зв`язку тяжкістю покарання, що загрожує разі визнання винуватим, оскільки наслідки та ризик втечі ним можуть бути визнані менш небезпечними ніж можливе покарання, що загрожує у разі визнання винуватим. Крім того, ОСОБА_1 звільнився зі Збройних сил України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований у ВЧ, проживає у м. Полтава без реєстрації, з чим і погоджується колегія суддів.

Наявність інших ризиків наведених в клопотанні слідчого для застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялась при розгляді клопотання у судовому засіданні.

При цьому вислухані позиції підозрюваного, захисника, думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Так колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки усі необхідні документи, які мають значення для встановлення обставин, оглянуті та вилученні при встановленні особи, яка може бути винна у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України.

Разом з цим, колегія суддів вважає доведеним ризик незаконного впливу на свідків передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 177 КПК України, оскільки свідками є військовослужбовці, які з ним знайомі.

Разом з тим, в ході розгляду апеляційної скарги прокурора встановлено, що в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу більш суворого аніж обраний слідчим суддею запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Так, враховуючи конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, в тому числі тяжкі наслідки, які настали у виді загибелі трьох людей, необережну форму вини інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання останнього винуватим, наявність ризиків передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно положень ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказані висновки ЄСПЛ з урахуванням зазначених вище обставин кримінального провадження та особи ОСОБА_1 , об`єктивно свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи ніж застосування цілодобового домашнього арешту не забезпечать запобіганню встановлених ризиків, а також є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Окрім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, серед … видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу.

Отже, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як і тримання під вартою, є видами запобіжних заходів у кримінальному провадженні, які пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 фактично мешкає у АДРЕСА_1 , тому колегія суддів вважає за необхідне обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання ОСОБА_1 .

Доводи прокурора не містять належних аргументів, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою матиме більший вплив на процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_1 , аніж цілодобовий домашній арешт.

Інших переконливих доказів на підтвердження того, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не запобігатиме існуючим ризикам, під час апеляційного перегляду не встановлено.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 309, 310, 404, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Магери В.В. задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 11 березня 2021 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Боровенко О.І., погодженого з прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Савватеєвим М.В. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово із застосуванням електронних засобів контролю, за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінки, мають право з`являтися в житло де він проживає, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_1 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі міста де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на начальника Кам`янець-подільського районного управління поліції (Відділення поліції № 1).

Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строку досудового розслідування на два місяці, тобто до 05 травня 2021 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді