ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/412/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
01 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
засудженого вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.09.2018 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Початок строку: 15.03.2018 року. Кінець строку: 15.03.2022 року.

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальнику ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .. В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що засуджений ОСОБА_8 з 14.02.2019 року відбуває покарання у ПВК №90. За час відбування покарання у ПВК №90 ОСОБА_8 порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався 5 разів. Разом з тим, як свідчать матеріали особової справи засудженого ОСОБА_8 , він є особою неодноразово судимою за вчинення умисних кримінальних правопорушень, звільнявся від відбування покарання на підставі Закону України "Про амністію" та з випробуванням, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вказує про те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а протилежні висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги засудженого ОСОБА_8 , просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як випливає з матеріалів провадження та наданої характеристики, засуджений ОСОБА_8 , утримуючись у слідчому ізоляторі м. Херсона порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. Утримуючись у слідчому ізоляторі м. Миколаєва допустив 1 порушення вимог установленого режиму утримання, за що 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав. З 14.02.2019 року відбуває покарання у ПВК №90. За час відбування покарання у цій установі ОСОБА_8 порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався 5 разів. Постановою начальника установи від 01.07.2020 року переведений до дільниці соціальної реабілітації. З персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. На даний час працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані. Конфліктних ситуацій серед засуджених не створює. Свою вину у вчиненому злочині засуджений визнає, розкаюється. Постанов про відкриття виконавчих проваджень до установи не надходило. Соціальні зв`язки підтримує.
Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого, викладені в апеляційній скарзі про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

27.03.2020 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в заміні покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З наявної в матеріалах справи характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 за весь час відбування покарання має 5 заохочень та 1 мав одне стягнення, яке погашено, при цьому значну кількість заохочень, які з урахуванням загального часу перебування засудженого в місцях позбавлення волі з 2019 року, більшість з яких датована за 2020 рік, які він отримав перед настанням строку для можливості застосування заохочуваних норм, працевлаштований на контрагентському об`єкті адміністрації установи, і це не дає жодних підстав вважати, що ОСОБА_8 довів своє виправлення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, звільнявся від відбування покарання з випробування та на підставі Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він знову вчинив умисні злочини, що жодним чином не сприяло його виправленню та припиненню його злочинної діяльності, яка є стійкою. Зараз він відбуває покарання за вчинення умисних злочинів проти власності, зокрема й тяжкого, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Посилання апелянта на те, що він своєю сумлінною поведінко та ставленням до праці довів своє виправлення, не свідчать про те, що він довів своє виправлення, та, зважаючи на характеристику особи в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

А тому процес змін в особистості засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, ще не свідчить про його виправлення.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , колегія судів не знаходить,

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2021 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Ухвала набрала законної сили 01 червня 2021 року
Копія ухвали оформлена 02 червня 2021 року

Помічник судді ОСОБА_9