Номер провадження: 11-кп/813/946/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0008887 від 22.11.2016 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду, під час виконання судом положень ст.331 КПК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 768400 (сімсот шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень, строком до 14.03.2021 року, щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.3 ст.190, ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що Суворовським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0008887 від 22.11.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України, декілька з яких є особливо тяжкими та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років, а також існуючи ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, які на даний час існувати не перестали та не відпали.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали районного суду, вказує на мінімізованість ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, захисник вказує на непомірність для обвинуваченого, визначеної судом застави.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заявляв клопотання про розгляд справи в його присутності, але в присутності його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 районний суд в цілому виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки раніше існуючи та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчинених злочинів, в результаті яких є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком більше 10 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника про мінімізованість ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою, в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому злочинів, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Разом з цим, апеляційним судом, встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали районного суду, оскільки при визначені розміру застави районний суд не в повній мірі дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК, з огляду на таке.

Так, у відповідності до зазначеної норми процесуального закону, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Разом з тим, апеляційний суд констатує, що районний суд, на законних підставах задовольнивши клопотання прокурора та продовживши строк тримання під вартою обвинуваченого, визначаючи розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, припустився помилки, оскільки визначивши розмір застави у розмірі 400 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд першої інстанції невірно визначив суму 768400 (сімсот шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень, з огляду на те, що 400 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року, а саме 2270 гривень, складає 908000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень.

За таких підстав, апеляційний суд не може погодитися з визначеним районним судом розміром застави, а тому оскаржувана ухвала в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких на даному етапі судового розгляду обвинувачується ОСОБА_9 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого, який сторони обвинувачення вчинив особливо тяжкі злочини.
З урахуванням наведеного, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в межах ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК, який на думку апеляційного суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не має можливості внести заставу у великих розмірах, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки стороною захисту не доведено, що обвинувачений та його родина перебувають у скрутному становищі, зокрема не надано жодного документу на підтвердження майнового стану обвинуваченого та його родини.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу районного суду і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , з визначенням розміру застави, з покладенням на останнього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.

Одночасно, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , пояснення захисника, прокурора та представника потерпілого, свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду першої інстанції більше двох років. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою та судом неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу, але судовий розгляд ще не звершений.

Апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 року у кримінальному проваджені №0008887 від 22.11.2016 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_9 , строком до 14.03.2021 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_9 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК, у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 681000 (шістсот вісімдесят одна тисяча) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_9 , звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України; 5) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити: Депозитний рахунок для зарахування заставних сум; Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ Код банку отримувача 820172; Рахунок отримувача UA 1086720; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 01.03.2021 року. Заставна сума за обвинуваченого ОСОБА_9 (номер провадження апеляційної інстанції №11-кп/813/946/21, головуючий суддя: ОСОБА_2 ).

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду обчислюється з моменту оголошення, а саме з 01.03.2021 року та закінчується 14.03.2021 року.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо розумності строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4