Справа № 304/935/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1608/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2017 року (справа № 308/7107/17) та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з дня проголошення вироку - з 10 вересня 2019 року, зарахувавши в строк покарання строк тримання під вартою з 21 березня 2019 до 9 вересня 2019 року.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді від 26 березня 2019 року щодо спортивних штанів сірого кольору, спортивної кофти синього кольору з капюшоном, балонової чорної куртки, сабвуфера з 2 колонками до нього та документацією до нього, мобільного телефону «MyPhone», IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , скасовано.
Вирішено питання з речовими доказами.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що близько 3 години 40 хвилин 12 березня 2019 року, будучи раніше судимим, під час іспитового строку, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, діючи відкрито, за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, діючи в групі осіб, заздалегідь підготувавшись, зокрема, одягнувши на обличчя завчасно підготовлені саморобні балаклави з прорізами для очей, діючи спільно, взяли в руки знаряддя вчинення злочину - ОСОБА_6 взяв предмет схожий на пістолет, а особа, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, - предмет схожий на бейсбольну біту, через вхідні двері зайшли до приміщення цілодобового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , де знаходилися продавець магазину ОСОБА_10 та охоронець ОСОБА_11 , всередині якого ОСОБА_6 погрожуючи предметом схожим на пістолет продавцю магазину ОСОБА_10 , наказав останній віддати гроші та зайти у підсобне приміщення, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, погрожуючи предметом схожим на дерев`яну биту охоронцю ОСОБА_11 , також наказав останньому йти до підсобного приміщення. Побоявшись за своє життя та здоров`я потерпіла ОСОБА_10 вийняла з касового апарату грошові кошти в сумі 20 994 гривень та віддала ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, зачинили потерпілих у підсобному приміщенні магазину та з прилавків магазину взяли мобільний телефон марки «IPHONE 6S», що належить ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «MYPHONE 5», що належить ОСОБА_11 . Після чого, вийшли з магазину, чим спричинили потерпілим, а саме, власнику магазину ОСОБА_12 , матеріальні збитки на суму 20 994 грн., продавцю магазину ОСОБА_10 , згідно з висновком товарознавчої експертизи матеріальні збитки на суму 4 763 грн., та охоронцю магазину ОСОБА_11 , згідно з висновком товарознавчої експертизи матеріальну шкоду на суму 736 грн. Загальна сума збитків потерпілим становить 26 493 грн.
Не погоджуючись з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року, прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 187 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, визнати винним та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2017 року і остаточно до відбування призначити покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок просить залишити без змін. Просить дослідити в ході апеляційного розгляду докази, які характеризують особу обвинуваченого.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час іспитового строку, а також у останнього наявна обставина, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів. Всупереч цьому суд першої інстанції неправильно застосував щодо обвинуваченого положення ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, не врахувавши обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 .
Зазначає, що 19 грудня 2017 року Державою в особі суду, на підставі ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, з іспитовим строком 2 роки. Однак останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і знову вчинив умисний злочин проти власності.
З огляду на викладене, вважає, що суд першої інстанції, постановляючи рішення про призначення обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України більш м`якого виду покарання, таке рішення належним чином не мотивував. Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_6 був раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, однак не став на шлях виправлення, натомість під час іспитового строку вчинив умисний злочин розбій, а тому встановлені у справі пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, є необґрунтованими.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що оскаржуваний вирок є законним і справедливим, адже покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 просили суд суворо не карати обвинуваченого.
Вказує на те, що даний злочин ОСОБА_6 вчинив у співучасті з іншою особою, справа відносно якої з невідомих причин була виділена в окреме провадження. Стосовно іншого співучасника, який з ОСОБА_6 вчиняв аналогічні дії, то прокурор уклав з ним угоду про визнання винуватості, а вироком Перечинського районного суду від 15 травня 2019 року останнього визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України із урахуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75,76 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Тобто за одне і теж діяння одному із співучасників вже призначено покарання з врахуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Посилається на те, що всі є рівними перед законом. При цьому справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з роз`ясненнями викладеними Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав та повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.
На даний час ніхто з учасників судового процесу не оскаржує обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті і вироку суду першої інстанції та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 стосується лише питання призначення покарання.
За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні ним дій, які виразилися у тому, що він близько 3 години 40 хвилин 12 березня 2019 року, будучи раніше судимим, під час іспитового строку, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, діючи відкрито, за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, діючи в групі осіб, заздалегідь підготувавшись, зокрема, одягнувши на обличчя завчасно підготовлені саморобні балаклави з прорізами для очей, діючи спільно, взяли в руки знаряддя вчинення злочину - ОСОБА_6 взяв предмет схожий на пістолет, а особа, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, - предмет схожий на бейсбольну біту, через вхідні двері зайшли до приміщення цілодобового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , де знаходилися продавець магазину ОСОБА_10 та охоронець ОСОБА_11 , всередині якого ОСОБА_6 погрожуючи предметом схожим на пістолет продавцю магазину ОСОБА_10 , наказав останній віддати гроші та зайти у підсобне приміщення, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, погрожуючи предметом схожим на дерев`яну биту охоронцю ОСОБА_11 , також наказав останньому йти до підсобного приміщення. Побоявшись за своє життя та здоров`я потерпіла ОСОБА_10 вийняла з касового апарату грошові кошти в сумі 20 994 гривень та віддала ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, зачинили потерпілих у підсобному приміщенні магазину та з прилавків магазину взяли мобільний телефон марки «IPHONE 6S», що належить ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «MYPHONE 5», що належить ОСОБА_11 . Після чого, вийшли з магазину, чим спричинили потерпілим, а саме, власнику магазину ОСОБА_12 , матеріальні збитки на суму 20 994 грн., продавцю магазину ОСОБА_10 , згідно з висновком товарознавчої експертизи матеріальні збитки на суму 4 763 грн., та охоронцю магазину ОСОБА_11 , згідно з висновком товарознавчої експертизи матеріальну шкоду на суму 736 грн. Загальна сума збитків потерпілим становить 26 493 грн. Тобто у вчиненні розбою (нападу з метою заволодіння чужим майном), поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 187 КК України.
Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не в повній мірі дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст. 65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема: відповідно до вимог ст. 66 КК України до таких обставин суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілим та відсутність претензій до обвинуваченого; обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Врахувавши наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Приймаючи рішення про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням дії ст. 69 КК України, суд послався на дані про особу обвинуваченого, а саме: його молодий вік, стан здоров`я, спосіб життя, сімейний та майновий стан обвинуваченого (неодружений, ніде не працює), раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується позитивно (з письмових заяв сусідів), критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого, його бажання стати на шлях виправлення та поведінку після вчиненого діяння, зокрема, і те, що потерпілим повністю відшкодовано збитки і вони не мають жодних претензій до обвинуваченого.
Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є хибними і покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд не врахував, що він умисно вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; спосіб вчиненого розбійного нападу, а саме: із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу; вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.
Така поведінка обвинуваченого під час вчинення розбійного нападу, спосіб та характер вчиненого вказують на підвищену суспільну небезпеку даної особи та неможливість досягнення мети покарання, зокрема, виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів за умов призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.
При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України, останнього було звільнено від відбування покарання з випробуванням, однак він для себе належних висновків не зробив та під час іспитового строку скоїв новий злочин.
Наведене, на думку колегії суддів свідчить про соціальну небезпечність обвинуваченого.
Щодо зазначеної судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини як активне сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд вважає, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Досліджені в судовому засіданні матеріали не містять даних про повідомлення обвинуваченим ОСОБА_6 органам досудового розслідування таких обставин вчинення розбійного нападу, які б ще не були встановлені ними на підставі показань потерпілих та інших доказів.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та була безпідставно врахована судом першої інстанції під час застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.
Наведене узгоджується з правовим висновком, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19).
Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, що вказує на існування двох пом`якшуючих покарання обставин, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України.
При цьому апеляційний суд також приймає до уваги думку потерпілих, які просять ОСОБА_6 суворо не карати, що, на думку апеляційного суду, свідчить про можливість призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, але не надає підстав для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України.
Інші відображені у вироку обставини, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема: його вік, стан здоров`я, спосіб життя, сімейний та майновий стан, відсутність працевлаштування та позитивна характеристика, не є підставою для застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України, адже вони жодним чином не знижують ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства.
При цьому доводи сторони захисту стосовно міри покарання, призначеної співучаснику ОСОБА_6 до уваги не беруться, оскільки суд, призначаючи покарання, керується, зокрема, принципом індивідуалізації покарання та призначає особі, яка вчинила злочин, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення такої особи і приватної превенції, а також сприяє досягненню інших цілей, поставлених перед покаранням.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням того, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і знову скоїв тяжкий злочин під час іспитового строку, призначення йому покарання із застосуванням дії ст. 69 КК України суперечить приписам ст. 65 КК України та є безпідставним, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання не відповідає вимогам закону.
Згідно з частиною 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Пунктом другим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Враховуючи викладене, а також сукупність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі, без застосування ст. 69 КК України, в мінімальних межах санкції зазначеної статті кримінального закону буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, ч. 2 ст. 187 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, що, згідно зі ст. 59 КК України, полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Оскільки дане додаткове покарання санкцією ч. 2 ст. 187 КК України визначено як безальтернативне, а колегія суддів не знайшла підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а тому основне покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі слід призначити з застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, до призначеного покарання йому слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2017 року (справа №308/7107/17).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Таким чином, аналізуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 374, 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2017 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку суду першої інстанції, тобто з 10 вересня 2019 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 21 березня 2019 року до 9 вересня 2019 року.
В інший частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4