Справа № 184/47/20
Номер провадження 1-кп/184/41/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000798 від 08.11.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасник бойових дій, з повною середньою освітою, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,-

за участю: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

04.11.2019, зранку (точний час встановити не надалось можливим), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у квартирі раніше знайомого ОСОБА_5 за адресою мешкання останнього по АДРЕСА_3 , де на поличці тумби у прихожій квартири побачив пенсійну карту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), № 864975, яка, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 1, 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему та держателя спеціального платіжного засобу для отримання доступу до рахунку. В цей же день та час, знаходячись там же, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення зазначеного офіційного документу, з метою заволодіння грошовими коштами, що знаходяться на рахунку банківської картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого офіційного документа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю володільця карти ОСОБА_5 04.11.2019, в дообідній час (точного часу встановити не надалось можливим), знаходячись у кв. АДРЕСА_4 , взяв з поличці тумби, котра знаходилась у прихожій вищевказаної квартири пенсійну картку ПАТ КБ ПриватБанк № НОМЕР_1 , яка являється офіційним документом, належним ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_3 з викраденим офіційним документом з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 04.11.2019, зранку (точний час встановити не надалось можливим), ОСОБА_3 перебував у квартирі раніше знайомого ОСОБА_5 за адресою мешкання останнього по АДРЕСА_3 .

В цей же день та час, перебуваючи там же, ОСОБА_3 на тумбі у коридорі квартири побачив пенсійну банківську карту АТ КБ «ПриватБанк», належну ОСОБА_5 , після чого в нього виник злочинний намір направлений на таємне викрадення грошових коштів, які знаходяться на рахунку банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та належать потерпілому ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_5 , ОСОБА_3 також заволодів мобільним телефоном (марка та модель не відома, для ОСОБА_5 матеріальної цінності не представляє), належним ОСОБА_5 , номер якого був прив`язаний до банківської карти, а також незаконно заволодів банківською картою AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , на рахунку якої знаходились грошові кошти, належні ОСОБА_5 .

В цей же день о 13 годині 44 хвилини ОСОБА_3 пішов до банкомату AT КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою вул. Л. Чайкіної, 30 м. Покров Дніпропетровської області, де, переконавшись, що ніхто не бачить його протиправних дій, таємно, умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу потерпілого ОСОБА_5 , таємно викрав грошові кошти в сумі 2500 гривень, шляхом зняття готівки з банкомату AT КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою вул. Л. Чайкіної, 30 м. Покров Дніпропетровської області.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 , перебуваючи там же, в той же день о 13 годині 46 хвилин, без дозволу потерпілого ОСОБА_5 , таємно викрав грошові кошти в сумі 1500 гривень, шляхом зняття готівки з банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою вул. Л. Чайкіної, 30 м. Покров Дніпропетровської області.

Крім того, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 , 05.11.2019 о 14 годині 12 хвилин без дозволу потерпілого ОСОБА_5 , таємно викрав грошові кошти в сумі 1800 гривень, шляхом зняття готівки з банкомату AT КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою вул. Л. Чайкіної, 30 м. Покров Дніпропетровської області.

Після чого, ОСОБА_3 з викраденими грошовими коштами з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 5800 гривень.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачуваний ОСОБА_3 вину у вчиненні вказаних правопорушень та цивільний позов не визнав та надав показання, що наприкінці минулого року йому подзвонив його знайомий ОСОБА_6 і сказав, що одному чоловікові треба зробити ремонт у ванній кімнаті, на що він погодився. Через деякий час йому подзвонив безпосередньо замовник - ОСОБА_5 та покликав на роботу. Ремонт він робив в квартирі будинку по АДРЕСА_2 , розташованій біля магазину «Спорт». Працював на вихідних, а іноді - і в будні дні. Робив демонтаж старої плитки в ванній кімнаті та мав класти нову плитку. ОСОБА_5 розраховувався з ним готівкою. Бувало, що під час роботи він ( ОСОБА_3 ) залишався сам вдома, а ОСОБА_5 кудись уходив. Одного разу він прийшов до ОСОБА_5 на роботу, проте останній сказав, що сьогодні працювати не будемо, бо він ( ОСОБА_5 ) себе погано почуває (був після похмілля) та попросив його ( ОСОБА_3 ), щоб той купив йому пива, після чого дав йому карту та повідомив пін-код від неї. Він ( ОСОБА_3 ) забрав дитину з садочка, якого відвів додому, потім пішов до магазину АТБ-маркет по АДРЕСА_5 , біля якого зняв кошти з банкомату двома операціями. Скільки він зняв коштів та чому знімав кошти два рази - не пам`ятає. Потім він сів на маршрутку, доїхав до зупинки «Водопровідна» та пішов до магазину АТБ-маркет по АДРЕСА_6 , де купив в магазині шість двохлітрових баклажок пива. Після цього повернувся до ОСОБА_5 та віддав останньому його банківську картку, придбане пиво і чек з магазину.

Наступного дня приблизно о 10 год. він прийшов до ОСОБА_5 робити ремонт та той ( ОСОБА_5 ) знову попросив його зняти кошти з картки, оскільки він ( ОСОБА_5 ) збирається до санаторію, крім того, потрібно було купити клей. Він ( ОСОБА_3 ) знову пішов до банкомату що біля магазину АТБ-маркет по АДРЕСА_5 та зняв кошти з картки. Поїхав до автовокзалу та купив там в магазині клей для плитки, після чого повернувся до ОСОБА_5 та все віддав. ОСОБА_5 мав передзвонити наступного дня, щоб він ( ОСОБА_3 ) прийшов далі працювати, проте не подзвонив, а тому він і більше не приходив.

Заслухавши наведені вище показання обвинуваченого, надані суду під час допиту, заслухавши показання потерпілого та свідків, дослідивши письмові документи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 поза розумним сумнівом доводиться сукупністю доказів, що були досліджені під час судового розгляду.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_5 надав показання, що з обвинуваченим його познайомив його знайомий ОСОБА_6 , який порадив обвинуваченого ( ОСОБА_3 ) як чоловіка, що займається ремонтом. Він йому подзвонив та домовився про ремонт квартири по АДРЕСА_3 . Протягом чотирьох тижнів ОСОБА_3 робив ремонт у ванній кімнаті. В подальшому, у вихідний день, у 2019 році (точної дати він не пам`ятає) він подзвонив зі свого телефону обвинуваченому, щоб той прийшов продовжувати ремонт в ванній кімнаті. ОСОБА_3 прийшов до нього приблизно о 10 годині та вони разом почали робити ремонт. Окрім них в квартирі нікого не було. В квартирі на той час в коридорі на телефонній полиці знаходилась пенсійна картка ПриватБанку, а телефон лежав на шафі. Зазначена пенсійна картка була прив`язана до телефону та цією карткою він ( ОСОБА_5 ) не користувався приблизно 2 місяці, оскільки мав іншу зарплатну картку. Цього дня він ( ОСОБА_5 ) вийшов з квартири приблизно на годину, щоб зробити стамеску та залишив обвинуваченого самого в квартирі. На той момент обвинувачений знімав плитку ножем в ванній кімнаті поряд з коридором. Після того як повернувся додому, чи є картка та телефон на місці - не звернув уваги. Приблизно після обіду він відпустив обвинуваченого та ліг спати, оскільки наступного дня потрібно було рано йти на роботу (працював слюсарем-ремонтником в АТ «Нікопольський завод феросплавів»). Вранці, приблизно о 03 год. 30 хв., він помітив відсутність телефону. Після того як повернувся з роботи помітив і відсутність картки. Наступного дня він пішов до відділення ПриватБанку та попросив заблокувати карту, на що йому повідомили, що на картці були гроші у розмірі 5560 грн., проте на даний час вони відсутні, після чого він звернувся з заявою до поліції.

Наведені показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні надав показання, що знає потерпілого, скільки приблизно 3-4 роки тому робив у нього ремонт вдома. Також знає і обвинуваченого, останній працює в магазині та колись допомагав йому по будівництву. В 2019 році йому ( ОСОБА_6 ) подзвонив потерпілий та попросив телефон робітника, який міг би допомогти йому з ремонтом в ванній кімнаті. Він ( ОСОБА_6 ) дав йому ( ОСОБА_5 ) телефон обвинуваченого. Через деякий час потерпілий подзвонив та повідомив, що обвинувачений приступив до роботи. Згодом ОСОБА_5 подзвонив йому знову та сказав, що обвинувачений викрав у нього карточку.

Також, вказані показання потерпілого узгоджуються із:

- витягом з ЄРДР № 0000798, яким зареєстровано повідомлення ОСОБА_5 про викрадення в період часу з 04.11.2019 року до 06.11.2019 року за адресою АДРЕСА_3 , в останнього грошових коштів у розмірі 5540 грн.;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.11.2019 року, згідно якого ОСОБА_5 просить притягнути невстановлену особу, який 04.11.2019 року перебуваючи у нього вдома за адресою АДРЕСА_3 та роблячи ремонт у ванній, скориставшись відсутністю ОСОБА_5 , викрав мобільний телефон Самсунг та банківську картку, за допомогою яких з 04.11.2019 року до 06.11.2019 року зняв грошові кошти у сумі 5540 грн.;
- виписками з банківського рахунку по карткам НОМЕР_2 і додатковим карткам договору та карткою № НОМЕР_1 за період з 01.11.2019 року по 13.11.2019 року, з якої вбачається зняття готівки в банкоматі: магазин Продукти, АДРЕСА_5 : 04.11.2019 р. 2500,00 грн. та 1500,00 грн.; 05.11.2019 1800,00 грн.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2019 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_3 , як особу, якого він 04.11.2019 залишив одного в квартирі, після чого виявив відсутність телефону та банківської карти, з якої було знято 5800 грн.;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 26.11.2019 р., а саме оптичного носія диск вх.334-ВБ від 18.11.2019;

- протоколом огляду предмету від 28.11.2019 року, згідно якого під час огляду диску, отриманого на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпрпоетровської області про тимчасовий доступ до речей і документів, було виявлено фотозображення, при перегляді яких ОСОБА_5 впізнав зображену особу як ОСОБА_3 . Крім того наявний файл з датами, сумами та видами транзакцій;
- витягом з ЄРДР № 0000913, яким зареєстровано самостійне виявлення слідчим кримінального правопорушення, а саме 04.11.2019 року в обідній час ОСОБА_3 знаходячись в кв. АДРЕСА_4 , незаконно заволодів пенсійною карткою банку АТ КБ «ПриватБанк», яка відноситься до офіційних документів, належну ОСОБА_5 ;
- постановою про об`єднання кримінальних проваджень від 28.12.2019 року, згідно якої матеріали досудових розслідувань відносно підозрюваного ОСОБА_3 , зареєстровані в ЄРДР за №0000798 та №0000913, поєднано в одне провадження під загальним №0000913;
- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 05.03.2021 р., а саме: розпорядження АТ «Нікопольський завод феросплавів» ЦВПФВ №80 від 11.01.2019 р. «Про режим праці та відпочинку працівників ЦВПФВ», Додаток №1 до розпорядження №80 від 11.01.2019 р. «Режим праці та відпочинку працівників ЦВПФВ», розпорядження АТ «Нікопольський завод феросплавів» №1378 від 01.11.2019 р. «Про оголошення працівникам цеху цілозмінного простою на дому у листопаді 2019 року», Додаток до розпорядження №1378 від 01.11.2019 р., табель відпрацьованого часу Дільниці з ремонту та експлуатації метал. устатк. кранового господарства за листопад 2019 року, заяви слюсара-ремонтника ОСОБА_5 про надання відпустки без збереження заробітної плати 4,6,7,8 листопада 2019 р., з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 05.11.2019 р. перебував повний робочий день за місцем роботи та 04.11.2019 р. та 06.11.2019 р. перебував у відпустці без збереження заробітної плати.
Оскільки вказані вище показання потерпілого є логічними, послідовними та переконливими, узгоджуються із наведеними вище доказами, а тому суд вважає ці показання достовірними та бере за основу при ухваленні вироку.

У той же час, показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює як спосіб його захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Зокрема, показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані ним під час допиту, що ОСОБА_5 двічі добровільно надавав обвинуваченому свою банківську картку, щоб останній зняв з неї кошти для потерпілого є не логічними та не узгоджуються й суперечать показанням останнього. Зокрема, викликають сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що потерпілий ОСОБА_5 добровільно дав йому банківську картку та повідомив пін-код до неї з метою купівлі для останнього пива, враховуючи кількість здійснених операцій для зняття грошових коштів, причини яких обвинувачений під час допиту так і не пояснив, зокрема 04.11.2019 року обвинувачений здійснивши дві операції: зняв з картки грошові кошти у сукупному розмірі 4000 грн. (2500 грн. та 1500 грн. відповідно). Крім того, банкомат, в якому були здійснені операції зі зняття грошових коштів, територіально віддалений від місця проживання потерпілого, та знаходиться біля мешкання обвинуваченого. Викликають сумнів і те, що вартість шести баклажок пива, які ніби то обвинувачений купив для потерпілого, можуть коштувати 4 000 грн. і те, чому в такому разі обвинувачений ОСОБА_3 відразу не розрахувався за пиво банківською карткою потерпілого ОСОБА_5 у магазині «АТБ».
Суд вважає суперечливими показання ОСОБА_3 і про те, що наступного дня потерпілий ОСОБА_5 знову дав обвинуваченому ОСОБА_3 банківську картку з метою зняття коштів для санаторію та купівлі клею для плитки, оскільки потерпілий ОСОБА_5 05.11.2019 р. перебував повний робочий день (з 7:30 до 16:00) за місцем своєї роботи в іншому місті - Нікополь, а зняття коштів у банкоматі, що знаходиться неподалік від місця мешкання обвинуваченого в м. Покров, відбулось о 14 год. 12 хв.
Розглядаючи кримінальне провадження, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Таким чином, суд, створивши рівні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» доведена повністю:

- у викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 357 КК України;

- у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставини; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, проте, має тимчасові підробітки, неодружений, учасник бойових дій, має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку утримує самостійно, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Приймаючи до уваги принципи справедливості, домірності та індивідуалізації покарання, враховуючи особу винуватого, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в межах санкцій ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наявність у обвинуваченого неофіційних джерел доходів, про що неодноразову стверджувалось обвинуваченим у судовому засіданні та підтверджується обставинами кримінального провадження та здійсненням обвинуваченим утримання малолітньої дитини; за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в межах санкцій зазначеної статті, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань, із врахуванням ч.2 ст. 70 КК України, що буде достатнім для виправлення винної особи, попередження нових кримінальних правопорушень, для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України завданої кримінальними правопорушеннями. При цьому суд керується презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо стороною обвинувачення не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання (постанова ВС від 17.04.2018 р., справа № 298/95/16-к).

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Даючи оцінку позовним вимогам потерпілого ОСОБА_5 , викладених у заявленому цивільному позові, суд виходить з наступного.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України ? майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 5800 грн. 00 коп.

Оскільки розмір грошового відшкодування шкоди підтверджений матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Відносно ОСОБА_3 запобіжні заходи не застосовуються. Підстав для їх обрання та застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 5800 (п`ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовується.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1