Ухвала

Іменем України

23 березня 2021року

м. Київ
справа № 607/1207/16-к
провадження № 51-1484 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року,

встановив:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року кримінальне провадження №0000081 стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст.367 КК України, закрито у зв`язку з його смертю.
Цивільні позови ТОВ «Аурум-Плюс» та прокурора Чортківської місцевої прокуратури залишено без розгляду.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року апеляційні

скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу повернуто на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, як особам, які не мають права подавати апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, в якій просить її скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі просить поновити строк на подання касаційної скарги. Своє прохання обгрунтовує тим, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції присутньою не була, а оскаржуване судове рішення отримала поштою 05 лютого 2021 року.

Суд, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копію долученого до неї судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Разом із тим, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддано допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. При цьому право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином чи такою мірою, що саму суть права буде зведено нанівець.

В свою чергу, статтею 393 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, до яких, серед іншого, відносяться підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник, а також інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 3 березня 2016 року у справі №5-347кс15, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК України.

Частина 2 ст. 24 КПК України визначає, що кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Отже, при вирішенні питання про наявність підстав для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів особи тією мірою, що надає їй згідно з ч. 2 ст. 24 КПК України право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

Погоджуючись із такою позицією, Верховний Суд слідує їй ( справи №357/3311/18, 161/14423/18, 295/1282/17, 757/57453/17-к та ряд інших).Але ці рішення не стосуються зазначеної правової ситуації. В усіх випадках розглядалося питання щодо недвозначних стверджень про участь осіб у вчиненні злочинів, що створювало преюдицію та всупереч презумпції невинуватості встановлювало їх винуватість у вчиненні злочину.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 рокукримінальне провадження №0000081 стосовно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст.367 КК України, закрито у зв`язку з його смертю.
Суть обвинувачення полягала в тому, що ОСОБА_5 працюючи на посаді начальника Управління держкомзему у Чортківському районі в березні 2010 року та жовтні-листопаді 2011 року, всупереч ст.34 Земельного кодексу України не перевірив категорію земельних ділянок в урочищі Малинова гора, що в с.Біла Чортківського району Тернопільської області та не з`ясувавши, що вони не можуть передаватися у власність, оскільки є пасовищем, підготував проекти розпоряджень голови Чортківської райдержадміністрації №188, 189, 190 від 22 березня 2010 року, №807 від 4 листопада 2011 року, №795 від 31 жовтня 2011 року про відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . На підставі наведеного, розпорядженнями голови Чортківської РДА №188, 189, 190 від 22 березня 2010 року та №807 від 4 листопада 2011 року, №795 від 31 жовтня 2011 року передано у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 земельні ділянки пасовища в кількості по 2,0 га., в урочищі Малинова гора, с. Біла Чортківського району Тернопільської області, загальна вартість яких становить 52,2 тис. грн.Крім того, в період 2008 2009 років ТОВ «Аурум-Плюс», з метою розроблення вище згаданої землі під кар`єр, проведено геологічне вивчення, вартістю 131 тис. грн., за наслідками якого виявлено поклади піску в кількості 330 тис. м. куб. Таким чином, при передачі у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 землі пасовища в урочищі Малинова гора у с.Біла Чортківського району Тернопільської області інтересам держави і товариству з обмеженою відповідальність «Аурум - Плюс» спричинено тяжкі наслідки у виді матеріальної шкоди на суму 183 000 грн.

Ухвала суду першої інстанції постановлена стосовно ОСОБА_5 і в ній відсутні дані про вчинення іншими особами будь-яких кримінальних правопорушень, що б давало підстави вважати, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод чи інтересів.

Із оскаржуваного судового рішення видно, що суддя апеляційного суду, перевіривши апеляційну скаргу, зокрема, ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року, встановив, що її подано всупереч положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 хоча і є його учасником, адже має процесуальний статус свідка, однак не входить до переліку осіб, які, згідно вимог ч.1 ст.393 КПК України, мають право подати апеляційну скаргу, тому дійшов переконання про необхідність повернення скарги. Такий висновок узгоджується із зазначеними вище вимогами кримінального процесуального закону, тому посилання скаржника на те, що вона може оскаржити ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5 тому, що це рішення стосується її інтересів, є безпідставними.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

За таких обставин, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому суд касаційної інстанції погоджується із висновком про те, що ОСОБА_4 не навела достатніх і переконливих доводів того, що вказане судове рішення стосовно ОСОБА_5 стосується її прав, свобод та інтересів, а тому вона не має права на оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що із касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, Суд дійшов висновку, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч.2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3