В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і.п.н. НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
Так, 14.06.2020, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на законних підставах в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження за ним, таємно викрав з однієї з кімнат квартири мобільний телефон марки «Redmi Note 8T Moonshadow Grey AM 64 Gb», вартістю 4378,47 гривень,який належитьБожко ОСОБА_6 , чим завдав потерпілій майнову шкоду у вказаному розмірі.
08.02.2021, близько 17.30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні навчального центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: м.Рівне, вул. Євгена Коновальця, 3, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, з метою власного матеріального збагачення, скориставшись відсутнстю спостереження за ним, шляхом вільного доступу, таємно викрав із робочого столу, що у приймальні вказаного навчального центру належний потерпілій ОСОБА_7 ноутбук марки «Lenovo ideapad 110 (15IBR)» вартістю 4566,67 гривень.
У подальшому, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що його злочинні дії були помічені відвідувачем навчального центру, не реагуючи на законні вимоги припинити вчиняти кримінальне правопорушення, своїх протиправних дій, спрямованих на заволодіння чужим майном, не припинив та втік з місця події з викраденим майном, чим завдав потерпілій майнової шкоди у розмірі 4566,67 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину, підтвердив обставни, які зазначені у вироці. Зазначив, що 14.06.2020, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю спостереження за ним, викрав з однієї з кімнат квартири мобільний телефон. 08.02.2021, близько 17.30 год. перебуваючи у приміщенні навчального центру «IQ студія», що за адресою: м.Рівне, вул. Євгена Коновальця, 3, скориставшись відсутнстю спостереження за ним, викрав із робочого столу, що у приймальні вказаного навчального центру ноутбук. Зазначені речі здав до ломбарду, грошові кошти витратив на власний розсуд.
У вчиненому щиро кається та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Цивільний позов в сумі 4378, 47 грн. визнав в повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо міри покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду. Цивільний позов підтримала та просила його задоволити.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо міри покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з"ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз"яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_9 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в суді.
Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Відповідно до ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який має постійне місце проживання , на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, та відшкодування збитків, обставини, що пом"якшують покарання.
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття обвинуваченого, його правдиві покази, тяжких наслідків від його дій не настало, потерпілі до обвинуваченого претензій не мають.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі, та за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі.
Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, дані, які характеризують ОСОБА_4 , враховуючи пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд вважає можливим визначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
При цьому, зважаючи на пом`якшуючі покарання обставини суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком.
Суд враховує також і поведінку обвинуваченого після скоєння злочинів і вважає, що його поведінка свідчить про те, що ОСОБА_4 вживає заходи щодо свого виправлення, тому суд вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
На переконання суду, призначене покарання буде достатнє для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав повністю.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходить із вимог ст. 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ч. 2 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
А тому цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди завданої злочином задоволити.
Судові витрати у справі за проведення судових експертиз, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в сумі 653,8 грн.
Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;
за ч.2 ст.186 КК України у вигляді - 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки на період іспитового строку:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди завданої злочином задоволити.
Стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_8 4378, 47 гривень майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.124 КПК України, стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 653,8 грн.
Речові докази: ноутбук марки «Lenovo ideapad 110 (15IBR)», який повернутий потерпілій залишити останній.
На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.
Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1