ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/323/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001033 від 25 липня 2021 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
в с т а н о в и л а:

цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопілсьької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, - -

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 вересня 2021 року.

Як слідує з матеріалів провадження, старшим слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001033 від 25 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.07.2021 приблизно о 20 год. 00 хв. у ОСОБА_8 , який перебував на вул. Князя Острозького, поблизу зупинки громадського транспорту «13 школа», що в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом і корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, 25.07.2021 приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 підійшов до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який в цей час перебував на вул. Князя Острозького, поблизу зупинки громадського транспорту «13 школа», що в м. Тернополі, та наніс один удар своєю головою у ділянку обличчя ОСОБА_10 , яке останній прикрив руками, водночас тримаючи мобільний телефон в своїх руках, чим спричинив останньому фізичний біль. Побачивши у руках ОСОБА_10 мобільний телефон торгової марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 6» чорного кольору, ОСОБА_8 відкрито шляхом ривка викрав із рук останнього вказаний мобільний телефон.

Після цього ОСОБА_8 , заволодівши майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , покинув місце вчинення злочину, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 3 000 грн.

26.07.2021 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.
Вважає, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики передбачені ст.177 КПК України, а лише формально описані ризики з посиланням на припущення.
Стверджує, що посилання в ухвалі суду на те, що ОСОБА_8 буде переховуватись від органів досудового слідства та суду, з метою уникнення відповідальності та незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні є припущенням.
Ставить під сумнів обґрунтованість пред`явленої підозри, вказуючи, що мобільний телефон ОСОБА_8 у потерпілого не викрадав, а потерпілий сам передав його добровільно, що, на думку апелянта, не було враховано судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу.
Також зазначає, що суд необґрунтовано зазаначив про те, що соціальні зв`язки ОСОБА_8 не є міцними, оскільки на його утриманні перебуває мати пенсіонерка ОСОБА_11 .
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;
недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в матеріалах клопотання відносно ОСОБА_8 наявні докази того, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими судом першої інстанції доказами.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, який обрав підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою .

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України правильно ухвалив рішення про задоволення клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання вартою відносно ОСОБА_8 .
При обранні підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у кримінальному провадженні або іншим чином перешкодити кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання слідчий суддя перевірив наявність достатніх підстав того, що ризики, на які вказує слідчий, існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження апелянта, що слідчим суддею формально описано ризики з посиланням на норми законодавства, колегія суддів вважає надуманими та необґрунтованими.
Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_8 ніде не працює, не отримує офіційних доходів, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.
Такі висновку суду першої інстанції повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику незаконного впливу зі сторони підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілого, свідків, оскільки він обізнаний про особу як потерпілого, так і свідків, які є неповнолітніми, а також адреси їх проживання.

Також суд першої інстанції при прийняті рішення вірно врахував, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вчинене із застосуванням насильства до неповнолітнього потерпілого, а тому не визначив альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави, що повністю узгоджується з приписами ст.183 ч.4 КПК України.

Таким чином, судом встановлено і це підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання даного виду запобіжного заходу.
Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2021 року року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді