Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1015/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 05 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новогуйвинське Житомирського р-ну Житомирської обл., неодруженого, не працює, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.27 ч.1 ст.357 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.27 ч.1 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі;

На підставі ч.1ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання 1 рік шість місяців позбавлення волі.

В силу ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання визначеного даним вироком суду частково приєднано покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України, призначивши остаточне покарання три роки два місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати, з часу приведення вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 09 червня 2017 року, а саме з 18 липня 2017 року.

Речові докази по справі, а саме СD-диски-залишено в матеріалах кримінального провадження; чоловічу спортивну куртку торгівельної марки « Regatta» та чоловічі джинси торгівельної марки «Smog Denim»-повернуто власнику за належністю; жіночі колготи торгівельної марки « GIULIA» в кількості 5 пар-повернуто представнику потерпілого за належністю; мобільний телефон торгівельної марки «Нокіа» в корпусі червоного кольору передано ОСОБА_7 за належністю.

Стягнуто із ОСОБА_7 396 грн. процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення майнових злочинів, маючи непогашену та не зняту судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нові злочини за наступних обставин.

1. Так, 07 жовтня 2016 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебував у приміщенні аудиторії №101 ЖДТУ, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 103 та побачив на викладацькому столі ноутбук торгівельної чарки «Асус» моделі «Х50», що належить ОСОБА_10 .

В цей день, час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного ноутбуку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, пересвідчившись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 підійшов до викладацького столу, з якого викрав ноутбук торгівельної марки «Асус» моделі Х50» вартістю 3000 гривень 00 копійок.

В подальшому ОСОБА_7 утримуючи викрадений ноутбук при собі, місце скоєння злочину залишив, після чого розпорядився вказаним ноутбуком на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 3000 гривень 00 копійок.

2. Крім того, 19 грудня 2016 року близько 17 години 42 хвилин ОСОБА_7 перебував у торгівельному залі супермаркету «Вопак», що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 24, де побачив на торгівельній полиці жіночі колготки торгівельної марки «GIULIA», що належить ТОВ «Пакко Холдинг».

В цей день, час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме вищевказаних жіночих колготок.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, пересвідчившись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 підійшов до торгівельної полиці, з якої викрав жіночі колготи торгівельної марки «GIULIA» в кількості п`яти пар, чим завдав ТОВ «Пакко Холдинг» збитку на загальну суму 153 гривні 25 копійок.

В подальшому ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишив, після чого розпорядився ним на власний розсуд чим спричинив ТОВ «Пакко Холдинг» матеріальної шкоди на суму 153 гривні 25 копійок.

3. Крім того, 26 грудня 2016 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_7 разом з особою, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, перебували на автостанції №2, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Хлібна 14, де побачили раніше незнайомого ОСОБА_11 , який сидів на лавці.

Підійшовши до нього, вказані особи помітили, що на лавці поруч з потерпілим лежить належний останньому мобільний торгівельної марки «Нокіа» моделі «3200» вартістю 360 гривень 00 копійок та офіційний документ - банківська кредитна картка № НОМЕР_1 ПАТ АБ «A-Банк» на ім`я ОСОБА_11 .

В цей день, час та місці у ОСОБА_7 спільно з особою, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення вищевказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 став відволікати увагу ОСОБА_11 , в той же час особа, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, таємно, шляхом вільного доступу з лавки, на якій сидів ОСОБА_11 , викрала мобільний телефон та банківську картку з метою зняття грошових коштів з кредитного рахунку. Після чого ОСОБА_7 разом з особою, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, місце вчинення злочину покинули.

В подальшому, з метою доведення спільного злочинного умислу щодо заволодіння грошовими коштами з викраденої ними банківської картки, цього ж дня, о 14 год. 43 хв., перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні, 10, шляхом зміни пін-коду, отримали доступ до коштів ОСОБА_11 , що знаходились на кредитній банківській картці ПАТ АБ «А-Банк» № НОМЕР_1 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 разом з особою, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, використовуючи послуги кол-центру ПАТ АБ «A-Банк», , а саме lVR-меню, о 14 год. 43 хв., 14 год. 49 хв. та 14 год. 54 хв. здійснили три транзакції по переказу грошових коштів з кредитної банківської картки ПАТ АБ «А-Банк» № НОМЕР_1 , на пенсійну банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_11 в сумі 5000 гривень 00 копійок, 8000 гривень 00 копійок та 900 грн. 00 копійок.

В подальшому ОСОБА_7 разом з особою, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, використовуючи функцію ПАТ КБ «ПриватБанк» «Зняти гроші з іншої картки» вищевказані час та місці, зняли грошові кошти в сумі 13900 гривень 00 копійок з пенсійної банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_7 разом з особою, кримінальне провадження відносно якого було виділено в окреме провадження в зв`язку з його розшуком, місце вчинення злочину залишили, та викраденими грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 13900 гривень 00 копійок.

4. Також 05 липня 2017 року ОСОБА_7 близько 08 год. 00 хв. перебував разом з особою, кримінальне провадження відносно якого було закрите в зв`язку із смертю обвинуваченого, поблизу будинку АДРЕСА_2 .

В цей час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_7 разом із особою, кримінальне провадження відносно якого було закрите в зв`язку із смертю обвинуваченого, вступили в злочинну змову, направлену на таємне викрадення будь-якого чужого майна, що знаходилося в під`їзді вказаного будинку. З цією метою особа, кримінальне провадження відносно якого було закрите в зв`язку із смертю обвинуваченого разом із ОСОБА_7 піднялися на майданчик 9 поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де помітили закріплений на стіні датчик руху марки «Led Flood».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, враховуючи сприятливу для них обстановку, впевнившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, керуючись корисливим мотивом, особа кримінальне провадження відносно якого було закрите в зв`язку із смертю обвинуваченого, заліз на спину ОСОБА_7 та власноруч зірвав зі стіни вказаний вище датчик руху марки «Led Flood». В подальшому, особа, кримінальне провадження відносно якого було закрите в зв`язку із смертю обвинуваченого, разом із ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишили, після чого розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальні збитки на загальну суму 192 грн. 16 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність його вини та кваліфікацію своїх дій просить вирок суду змінити та зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі. Зазначає, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 року засуджений на 3 роки позбавлення волі та був відправлений в СІЗО №8 для етапування до установи виконання покарань. Однак за клопотанням суду був залишений в СІЗО №8 для розгляду вказаного кримінального провадження. Вказані обставини під час ухвалення оскаржуваного вироку залишені поза увагою суду.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.27 ч.1 ст.357 КК України - 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 за ч.3 ст.185 КК України та призначити остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Посилається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 ОСОБА_14 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Інкриміновані злочини ОСОБА_15 вчинив 07.10.2016, 19.12.2016, 26.12.2016 та 05.07.2017.

Вказав, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання за наявності обставин, що ОСОБА_15 вчинив один із злочинів 05.07.2017, тобто після постановлення вироку Житомирським районним судом Житомирської області від 09.06.2017, призначив йому остаточне покарання за ч.4 ст.70 КК України, а не застосувавши ч.1 ст.71 КК України.

Зазначив, що, суд, застосовуючи ч.1 ст.70 КК України, призначив ОСОБА_13 покарання за сукупністю злочинів у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. При призначенні остаточного покарання, застосовуючи ч.4 ст.70 KK України, суд приєднав покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі. Однак судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_15 почав відбувати покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 з 18.07.2017 та на час ухвалення оскаржуваного вироку він вже відбув 2 роки 9 місяців 17 днів покарання.

Вказав, що судом першої інстанції невірно застосовано ч.4 ст.70 КК України та обвинуваченому фактично призначено покарання, яке він вже відбув.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_16 підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили її відхилити. Просили вирок в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання змінити.

Прокурор підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив її відхилити та вирок суду залишити в цій частині без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та представник потерпілого ОСОБА_18 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи повідомленими належним чином згідно вимог ст.135 КПК України, що підтверджується телефонограмами, оголошеннями на сайті апеляційного суду та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Клопотань щодо відкладення судового засідання не надіслали. Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження у відсутність потерпілих та представника потерпілого, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Дії обвинуваченого за ч.2 ст.185, за ч.2 ст.27 ч.1 ст.357 КК України кваліфіковані правильно, що також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, про те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не невірно застосував ч. 4 ст.70 КК України та безпідставно не застосовано положення ст.71 КК України та невизначеного остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24. Жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Разом з тим згідно ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно правового висновку, що міститься у Постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2021 у справі №390/235/19, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч.4 ст.70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст.71 КК за сукупністю вироків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_15 вчинив злочини 07.10.2016, 19.12.2016, 26.12.2016 та 05.07.2017.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 ОСОБА_14 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Однак призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за наявності обставин, що один із злочинів, які кваліфіковано однаково за ч.2 ст. 185 КК України, він вчинив 05.07.2017, тобто після постановлення вироку Житомирським районним судом Житомирської області від 09.06.2017, суд помилково призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.4 ст.70 КК України замість правильного призначення покарання за ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, оскільки положення ст.71 КК України підлягають обов`язковому застосуванню.

Тобто аналізуючи вказані норми КК України та правовий висновок Верховного Суду щодо їх застосування в контексті із фактичними обставинами кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_7 в даному випадку підлягають застосуванню положення ст.71 КК України, та за сукупністю вироків обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання із врахуванням того, що на час постановлення вироку судом першої інстанції, обвинуваченим було не відбуто покарання за попереднім вироком лише 2 місяці 17 днів.

Крім того знайшли своє підтвердження доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, оскільки ОСОБА_7 вчинено 4 крадіжки, в тому числі і після постановлення щодо нього попереднього вироку із призначенням реального покарання у виді позбавлення волі за аналогічний злочин, він раніше неодноразово судимий, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, тому призначене судом покарання за 4 епізоди ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі є занадто м`яким та, враховуючи положення ст.ст. 50, 65-67 КК України, підлягає збільшенню в межах апеляційних вимог прокурора. Саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчинених ним правопорушень, обставинам їх вчинення, особі обвинуваченого та буде достатнім і необхідним для його покарання, виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів чи продовження неправомірної поведінки.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував положення закону про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що у відповідності до положень ст.ст.409, 413, 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині з постановленням нового вироку із застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який повинен бути застосований та призначенням необхідного і достатнього покарання. Доводи прокурора в цій частині знайшли своє підтвердження.

Разом з тим знайшли своє підтвердження також і доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зарахування в строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні з розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Так відповідного до ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому за правилами даної норми підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання також і строк перебування особи в умовах попереднього ув`язнення у зв`язку з необхідністю забезпечення його участі в судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-V111, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Вироком, який оскаржується, ОСОБА_7 засуджений за злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.27 ч.1 ст.357 КК України, три з яких вчинено 07 жовтня 2016, 19 грудня 2016, 26 грудня 2016р.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні обвинуваченому не застосовувався, оскільки останній на час його судового розгляду відбував покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком. При цьому згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 27.07.2017 року обвинувачений був тимчасово залишений в умовах СІЗО для забезпечення його участі в судовому розгляді даного кримінального провадження .

Відповідно до довідки заступника начальника установи арештного дому ОСОБА_7 з 18.07.2017 року до 17.07.2020 тримався у слідчому ізоляторі при державній установі «Житомирська Установа виконання покарань(№8)» та був звільнений у зв`язку з відбуттям покарання за попереднім вироком.

Відповідно до вимог п.ґ ст.5 Закону України « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII у строк попереднього ув`язнення включається перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_7 перебував в установі попереднього ув`язнення в період розгляду кримінального провадження відносно нього у Корольовському районному суді м. Житомира, враховуючи вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.07.2017 по 17.07.2020 року із розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі. При цьому вирок суду в цій частині також підлягає зміні.

В решті вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 05 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та застосування положень ст.72 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за :

-ч.2 ст.185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі;

-ч.2 ст.27 ч.1 ст.357 КК України - 2 (два) роки обмеження волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 09.06.2017 за ч.3 ст.185 КК України та призначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 в умовах попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження за період з 27.07.2017 по 17.07.2020 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: