Справа № 466/3205/17
У Х В А Л А

23 лютого 2021 року м. Львів Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004073 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

представник потерпілого ОСОБА_7

в с т а н о в и в

05 лютого 2021 року на підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В підготовчому судовому засіданні від представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 поступило клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, мотивуючи це тим, що при скеруванні його до суду прокурором чергово не було виконано вимоги ухвал суду першої та апеляційної інстанції щодо усунення недоліків, якими обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні вже неодноразово повертався прокурору. В ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 із змісту обвинувального акту, що поступив до Шевченківського районного суду м.Львова 08.12.2017 р., такий по своїй суті не відрізняється від тексту обвинувальних актів, що повертались ухвалами суду від 23.06.2017 р. та 15.09.2017 р. Крім того, як вказує представник потерпілого, органом досудового розслідування не зазначено обставин, за яких потерпілому було нанесено кілька тяжких тілесних ушкоджень, про які зазначено в описовій частині обвинувального акту. Між тим, у самому формулюванні обвинувачення орган досудового розслідування зазначає лише про одне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, не конкретизуючи його.

Також зазначає, що в мотивувальній частині ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 23 червня 2017 року обгрунтовано, які саме обставини не досліджені і які вчинені порушення. З доданих до клопотання копій заяви про вчинення злочину та визнання потерпілим вбачається, що ОСОБА_6 12.11.2016 року звернувся до органів досудового слідства з письмовою заявою про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, однак згідно витягу з кримінального провадження №0004073 кримінальне провадження порушене за ч.2 ст.121 КК України. В подальшому, в межах даного кримінального провадження, 30.11.2016 та 19.12.2016 р. потерпілий ОСОБА_6 подав ще дві заяви про вчинення певними особами злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 29.12.2016 року зобов`язано слідчого ВП ГУ НП у Львівській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004073 від 12 листопада 2016 року розглянути у встановленому порядку заяву про злочин ОСОБА_6 від 19 грудня 2016 року та за результатами заяви прийняти вмотивоване рішення відповідно до вимог ст.220 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 26.01.2017 року зобов`язано уповноважену особу Головного управління Національної поліції у Львівській області вжити передбачені ч.1 ст.214 КПК України заходи щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 30.11.2016 року. Однак, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових №0004073 від 12.11.2016 року жодного процесуального рішення органом досудового розслідування щодо заяв потерпілого ОСОБА_6 та ухвал слідчих суддів вчинено не було.

Крім того, висновки ухвали суду 1-ї інстанції від 23.06.2017 апеляційний суд 27.07.2017року доповнив (аркуш 3, абзац 3)- «За результатами проведеного підготовчого судового засідання суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокуророві в зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, яка полягає в тому, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, зокрема, щодо об`єктивної сторони складу правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають даним, викладеним у висновку судово- медичної експертизи № 937/2016 від 12.12.2016, на які є покликання в обвинувальному акті, й таким чином обвинувальний акт не містить усіх фактичних обставин кримінального правопорушення».

В ухвалі Апеляційного суду Львівської області (аркуш 3 абзац 5-7) від 24.11.2017 відзначені додаткові недоліки, а саме: «Відсутність в обвинувальному акті належного викладу фактичних обставин правопорушення є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту». Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування судового рішення. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було. З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необгрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає».

Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року прокурор не міг подати обвинувальний акт від 07.12.2018: «Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України, вже був предметом дослідження судом першої інстанції, за результатами якого ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.06.17 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні був повернутий прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Ухвала суду першої інстанції була залишена без змін ухвалою апеляційного суду від 27.07.17 року. В подальшому 09.08.17 р. обвинувальний акт було повернуто прокурору.

Повторно обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України поступив до суду 16.08.17 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.17 р. вказаний обвинувальний акт було повторно повернуто прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Дана ухвала була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.11.2017, оскільки не було усунуто порушення, викладені в ухвалах суду стосовно викладу фактичних обставин правопорушення щодо повного дослідження обставин смерті потерпілого, з`ясування кола осіб, причетних до кримінального провадження. У зв`язку з чим, обвинувальний акт повторно направлений прокурору.

08.12.2017р. до Шевченківського районного суду м. Львова поступив обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004073 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Як зазначив представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 прокурором не усунуті недоліки, зазначені в ухвалах суду, що набрали законної сили, відтак є обов`язковими до виконання. Зокрема, органом досудового розслідування не зазначено обставин, за яких потерпілому було нанесено кілька тяжких тілесних ушкоджень про які зазначено у описовій частині обвинувального акту. Між тим, у самому формулюванні обвинувачення орган досудового розслідування зазначає лише про одне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, не конкретизуючи його.

Таким чином, як вказує представник потерпілого і як зазначено в ухвалі колегії суддів Львівського апеляційного суду, прокурор, скеровуючи до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , не виконав в повній мірі вказівок, які були зазначені в ухвалах Шевченківського районного суду від 23.06.2017р. та 15.09.2017р. про повернення обвинувального акта, зокрема щодо встановлення обставин нанесення потерпілому кількох тілесних ушкоджень.

Крім того, вказує, що представником досудового розслідування та процесуальним прокурором у межах строків досудового розслідування даного кримінального провадження не з`ясовано коло осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, що стверджується відсутністю відповідних процесуальних рішень в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

На підставі вищенаведеного, просить повернути обвинувальний акт від 04.04.2019 року в кримінальному провадженні №0004073 від 12.11.2016 процесуальному прокурору та зобов`язати в дотримання ст.21 ч.2 КПК України виконати ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 23.06.2017, 15.09.2017, 26.12.2017, 02.04.2018, 11.10.2018, 14.01.2019 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 27.07.2017, 24.11.2017, 06.02.2018, 24.05.2018, 19.11.2018, 19.03.2019, та ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 27.03.2019, 05.09.2019, 15.10.2019, об`єднавши два кримінальні провадження №0004073 та №0000082 в одне провадження для повного, об`єктивного розслідуваня групового вбивства ОСОБА_9 за 115 ч.2 КК України з виконанням вказівок ухвал Шевченківського районного суду м.Львова.

Крім того, від потерпілого ОСОБА_6 23.02.2021 року поступили клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, зазначаючи, що обвинувальний акт від 04.04.2019 року є фальшивий, незаконний, складений не в стадії досудового розслідування. Вперше поданий до суду 10.05.2017 року обвинувальний акт був підписаний на стадії досудового, розслідування, однак повернутий прокурору з недоліків і суперечності висновкам судово-медичної експертизи №937/2016. В порушення норми права, без повернення на стадію досудового розслідування, і не усунувши недоліки прокурор переписував дати і вісім разів подавав обвинувальний акт до суду, який з підстав неусунення недоліків повторно його повертав.

Вже в першій ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 23.06.2017 року підставою для повернення обвинувального акту стала невідповідність його правової кваліфікації ч.2 ст.115 КК України згідно повторно поданих 30.11.2016 та 19.12.2016 року ОСОБА_6 заяв про злочин та на виконання ухвал Залізничного районного суду м. Львова від 29.12.2016 та Галицького районного суду м. Львова від 26.01.2017. До сьогодні вказані ухвали суду слідчим не виконані.

Так, 20.11.2017 відкрите кримінальне провадження №0000082 за ст.115 ч.2 п.4, 12 КК України щодо групового вбивства ОСОБА_10 , згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова до сьогодні не розслідується і в порушення зобов`язання трьох ухвал Шевченківського районного суду м. Львова від 27.03.2019, 05.09.2017 та 15.10.2019 року два провадження №0004073, №0000082 на сьогодні в одне не об`єднані. Подане 29.03.2019 року клопотання потерпілих №21, в усунення недоліків обвинувального акту зазначених в ухвалах дванадцяти суддів першої і апеляційної інстанції та у виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 27.03.2019 року, згідно якої зобов`язано об`єднати провадження №0004073 та №0000082 в одне для продовження досудового розслідування за ст.15 ч.2 п.12 КК України.

Окрім того вважає, що прокурор зобов`язаний виконати рішення суду згідно ст.129-1 Конституції України, отже подальше подання ним 04.04.2019 року обвинувального акту є незаконним і більше того є кримінальним злочином з ознаками ст. 364, 382, 396 КК України. Також потерпілий ОСОБА_6 вважає, що поданий до суду акт є незаконний так як прокурор не розглянув клопотання № 21 щодо об`єднання двох проваджень і не надав потерпілим процесуальний документ з належним, вмотивованим обґрунтуванням відмови.

Також потерпілий зазначає, що прокурор обвинувальним актом від 04.04.2019, ст.121 ч.2 КК України звинуватив ОСОБА_3 у вчиненні тяжких тілесних ушкоджень від не менше двох ударів лівої руки в голову які спричинили смерть ОСОБА_9 що є обманом, в заперечення висновку слідства в першому обвинувальному акті від 10.05.2019 за яким ОСОБА_3 завдав один удар в голову. Зміна 1-го удару на не менше двох без слідчих дій, як вважає ОСОБА_6 є злочином за ст. ст. 364,365,366,396 КК України.

Відповідно до висновків експерта №937/2016, аркуш 5, починаючи з рядка ушкоджень виявлено в рази більше - «При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 було виявлено тупу травму голови у вигляді крововиливу у м`які покрови потиличної ділянки по центру, суцільного крововиливу в м`які покрови голови - починаючи від лобної ділянки справа та по центру, проходячи через всю тім`яну ділянки по центру до рівня потиличного горба, лінійного перелому правої лобної та тім`яної кістки з переходом на основу черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома, об`ємом 140мл), крововиливів під м`які мозкові оболонки у обох лобних та правій скроневих частках, під оболонки обох півкуль, мозочка, крововиливів у тканину правої лобної частки (ділянки забою), які було виявлено макроскопічно та крововиливів обох тім`яних частках, лівій скроневій частці, в тканині варолієвого моста, які було виявлено макроскопічно. Виявлена тупа травма голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя як в момент їх отримання так і в подальшому постравматичному періоді та в даному випадку перебуває і прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер локалізацію крововиливів в м`які покрови голови, перелому кісток черепу та крововиливів тканину головного мозку, в м`які мозкові оболонки та під тверду мозкову оболонку, можна вважати, що тупа травма голови могла виникнути від неодноразової дії твердого предмету. Тупа травма голови є прижеттєвою та згідно даних судово-гістологічної експертизи крововиливів м`які оболонки та речовини лівої скроневої долі головного мозку з помірно вираженими реактивними змінами могли утворитись не менше як за 10-12годин до моменту настання смерті, а крововиливи в м`які оболонки та речовині головного мозку та м`яких тканинах «лобно-тімяної» та «потиличної ділянки по центру» з початковими реактивними змінами могли утворитись не менше 30-60 хв. до моменту настання смерті.

Як зазначає потерпілий, висновки експертизи № 937/2016 є належними доказами які слід брати до уваги, а припущення прокурора нікчемні. Зі зміни одного удару ОСОБА_3 на неодноразові, не менше двох в голову ОСОБА_9 з яких виникли десятки ушкоджень, як вважає потерпілий ОСОБА_9 є очевидний умисел ОСОБА_3 вбити ОСОБА_9 з чого прокурор мав змінити правову кваліфікацію з ст.121 ч.2 на ст.115 ч.2 КК України. Групове вбивство є очевидним з перерви між ушкодженнями в 10-12 годин та смертельними ударами які завдав ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_13 за 30-60 хвилин до смерті.

Враховуючи вищевикладене, потерпілий вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено не в повному обсязі та не визначено мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а деякі встановлені факти є не конкретними і суперечать іншим зібраним доказам та не зазначенні в обвинувальному акті.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , його представник адвокат ОСОБА_8 клопотання про повернення обвинувального акту підтримали.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні відносно повернення обвинувального акту заперечував, вважає, що обвинувальний акт від 04.04.2019 року відповідає вимогам КПК України та підстави викладені в клопотаннях потерпілих та їх представника є не обґрунтованими. Просив призначити справу до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні відносно повернення обвинувального акту заперечувала, вказавши, що оскільки ОСОБА_3 тривалий час перебуває під вартою, що порушує його права, тому просила відмовити у поверненні обвинувального акту та призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_5 та просив відмовити у поверненні обвинувального акту та призначити справу до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу заявлених клопотань, а саме: думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 про можливість призначення справи до судового розгляду, думку потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт - процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

При цьому обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2017 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні №0004073 був повернутий прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Ухвала суду першої інстанції була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2017 року.

Вдруге обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КПК України поступив до суду 16 серпня 2017 року. 15 вересня 2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова вказаний обвинувальний акт було повторно повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Як в ухвалі суду першої інстанції, так і в ухвалі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року зазначено, що без усунення порушень, викладених в ухвалі суду стосовно викладу фактичних обставин правопорушення, а саме без повного дослідження обставин смерті потерпілого, з`ясування кола осіб, причетних до кримінального провадження обвинувальний акт повторно направлений до суду.

08 грудня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Львова втретє надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004073 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який ухвалою підготовчого засідання від 26 грудня 2017 року було повернуто прокуророві. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004073 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України було повернуто прокурору. Підставою для цього було те, що обвинувальний акт не містив викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2018 року було залишено без змін.

11 жовтня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України було повторно повернуто прокурору. Підставою для повернення було те, що при формулюванні обвинувачення прокурор не дотримався вимог ст. 291 КПК України, що вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд прийняти об`єктивне рішення по справі.

19 листопада 2018 року ухвалою Львівського апеляційного суду, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишено без змін. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, ухвала суду першої інстанції є законною, оскільки судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України було повторно повернуто прокурору. Підставою для повернення було те, що при формулюванні обвинувачення прокурор не дотримався вимог ст. 291 КПК України, що вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд прийняти об`єктивне рішення по справі.

19 березня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, ухвала суду першої інстанції є законною, оскільки судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України було повторно повернуто прокурору. Підставою для повернення було те, що при формулюванні обвинувачення прокурор не дотримався вимог ст. 291 КПК України, що вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд прийняти об`єктивне рішення по справі.

29 липня 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України скасовано та повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України було повторно повернуто прокурору.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України скасовано та призначено новий розгляд зі стадії підготовчого провадження.

24.04.2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - повернуто прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.07.2020 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24.04.2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України скасовано та призначено новий розгляд зі стадії підготовчого провадження.

Однак, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що із часу останнього повернення прокуророві обвинувального акту жодних процесуальних дій здійснено не було, тобто вказані ухвали суду як першої, так і апеляційної інстанції виконані не були.

Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інш.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона могла зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Системний аналіз зазначених норм у сукупності вказує на те, що при формулюванні в обвинувальному акті обвинувачення, в ньому з достатньою повнотою повинні містити встановлені органом досудового розслідування конкретні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 КПК України.

В обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України не зазначена суб`єктивна сторона кримінального правопорушення: форма вини, мотив і мета його вчинення.

Окрім того, пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Таке право гарантується п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого (підозрюваного). Недотримання цих принципів є неприпустимим.

Натомість, як вбачається з обвинувального акту при формулюванні обвинувачення прокурор не дотримався вимог ст. 291 КПК України.

Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд прийняти об`єктивне рішення по справі.

На думку суду, обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України, що надійшов до Шевченківського районного суду м. Львова 04 квітня 2019 року, не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що було вказано в ухвалах про його неодноразове повернення прокуророві, які не були виконані.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за №0000082 від 20.11.2017 року, по факту умисного вбивства ОСОБА_9 , яке мало місце 11.11.2016 року. Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечив того факту, що дійсно в провадженні Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000082 від 20.11.2017 року, по факту умисного вбивства ОСОБА_9 , яке мало місце 11.11.2016 року, однак не може бути об`єднано з кримінальним провадженням №0004073 від 12.11.2016 року через різні стадії досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Проте, на думку суду дана обставина перешкоджає призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки по одному і тому ж факту вбивства ОСОБА_9 , яке мало місце 11.11.2016 року, є два кримінальні провадження за №0004073 від 12.11.2016 року та за №0000082 від 20.11.2017 року, про що не вказано в обвинувальному акті від 04.04.2019 року та прокурором не надано жодних доказів на спростування доводів потерпілих по вищевказаних обставинах.

Також, з обвинувального акту від 04.04.2019 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0004073 від 12.11.2016 року вбачається, що цивільний позов під час досудового розслідування не заявлено, однак потерпілими долучено копію цивільного позову від 19.05.2017 року, поданого на стадії підготовчого судового засідання, проте після повторного скерування суду обвинувального акту від 04.04.2019 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0004073 від 12.11.2016 року, прокурором не вказано про цивільний позов ОСОБА_6 .

Вищенаведені порушення вимог закону при складанні обвинувального акту свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинуваченого на захист і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Частиною першою статті 348 КПК України встановлено, що після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що встановлено ст.22 КПК України.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст.20 КПК України.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Вказані недоліки обвинувального акту не можуть бути усунені шляхом зміни обвинувачення в суді згідно ст.338 КПК України, оскільки зазначені обставини не є новими фактичним обставинами кримінального правопорушення, враховуючи, що вони зазначені в обвинувальному акті.

Таким чином, дослідивши всі представлені до суду дані та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст.291 КПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядались та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, а тому відповідно до ч.3 ст.314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.

Щодо заявленого клопотання потерпілого ОСОБА_6 про об`єднання кримінального провадження №0004073 від 12.11.2016 року та кримінального провадження №0000082 від 20.11.2017 року, то суд вважає, що через різні стадії досудового розслідування та судового розгляду, дані кримінальні провадження не можуть бути обєднані.

Керуючись ст. ст. 110, 291, 314, 369-372 КПК України, суд

постановив:

клопотання потерпілого ОСОБА_6 та клопотання представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0004073 від 12.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - повернути прокурору відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури.

В об"єднанні двох кримінальних проваджень №0004073 та №0000082 в одне провадження- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб - порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повний текст ухвали складений 01.03.2021 року.

Суддя ОСОБА_1