Справа № 134/1687/20
Провадження №11-кп/801/793/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000235 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда 2 групи, раніше не судимого, визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України,

в с т а н о в и в :

30.07.2020 року близько 12 години ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, з раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття передньої пасажирської двері, проник до автомобіля марки ВАЗ 2113, бежевого кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований на відкритій ділянці місцевості біля вказаного домоволодіння, належний ОСОБА_9 , та відкривши речовий ящик, що знаходиться навпроти пасажирського сидіння, виявив чоловічий гаманець чорного кольору, з якого викрав належні потерпілому ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 300 гривень купюрами номіналом 100 та 200 грн. Після чого, поклавши гаманець назад до речового ящика, зник з місця події, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням сторін, мотивуючи свої вимоги тим, що дії обвинуваченого судом першої інстанції помилково кваліфіковані як вчинення крадіжки з проникненням у сховище, оскільки дверцята у автомобілі не були повністю закритими, що і спонукало обвинуваченого заглянути в салон автомобіля, потерпілому ці обставини були відомі, він допускав можливість потрапляння в салон автомобіля будь-якої особи, або мав би допускати, а тому ніяких дій, які б були направлені на використання потерпілим автомобіля як сховища він не вчиняв і не збирався вчиняти.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 визнав себе винним, щиро розкаявся і скоєному, є інвалідом ІІ групи, потребує догляду та лікування (важка форма епілепсії), сума викраденого є незначною, претензій з боку потерпілого відсутні; шкода в сумі 300 грн. відшкодована ще до внесення заяви потерпілого до ЄРДР. Крадіжка скоєна 30.07.2020 року, заява внесена до ЄРДР 04.08.2020.

Заслухавши захисника ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у інше сховище, є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Салони та/або багажні відділення автомобілів можуть бути віднесені за їхніми ознаками до поняття «сховище» з огляду на їхні конструктивні особливості, наявність пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інші ознаки, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем).
При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, в якому пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, що містить кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище» (ч.3 ст.185 КК України), належить встановити об`єктивні обставини, які дають змогу ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище. Ці обставини, з огляду на положення статей 91-94 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази відповідній оцінці.
Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду (постанова від 17.03.2020 року справа №653/3/18), розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу апеляційного суду, якою залишено без змін вирок місцевого суду про визнання особи винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України крадіжка поєднана з проникненням у сховище, ч.2 ст.186 КК України (грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь-яким способом. З урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різними способами заходів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, становить ознаку незаконного проникнення до володіння сховища.

Колегія суддів вважає, доводи сторони захисту, щодо помилкової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 як вчинення крадіжки з проникненням у сховище, є безпідставними та спростовується вищенаведеним.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та узгоджується із роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, та застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання (ст.75 КК України), а також необхідність і достатність для нього такого покарання, у вироку належним чином мотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими, переконливими та погоджується з ними.

Зокрема, при призначені виду покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в його мінімальному розмірі передбаченому ч.3 ст.185 КК України судом першої інстанції враховано, що останній врахував особу обвинуваченого, його молодий вік (2002 р.н.), є інвалідом ІІ групи з дитинства, раніше не судимий, обставину, яка пом`якшує покарання, визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, будь-яких претензій до нього не має.

Враховуючи вище наведені обставини та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставини справи в сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до нього вимог ст.46 КК України, як того просила в апеляційній скарзі сторона захисту, з огляду на що апеляційна скарга останнього не підлягає до задоволення, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому є законним та справедливим.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4