КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 30 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 30.04.2021 задоволено клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області, та накладено арешт на автомобіль "OPEL VECTRA", державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 25.07.2020 ТСЦ № 5344 на ім`я ОСОБА_5 , які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000163 від 29.04.2021.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання, та повернути арештоване майно.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної карги, апелянт зазначав про недотримання строків, передбачених абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки огляд автомобіля було закінчено 28.04.2021 о 14 год. 45 хв., а відтак, клопотання про арешт майна мало бути подане не пізніше 29.04.2021 о 14 год. 45 хв., однак слідчий суддя не дослідив вказану обставину при розгляді клопотання.
На переконання апелянта, клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки не містить підстав арешту майна, переліку документів на підтвердження права власності на майно, а також виду майна, яке належить арештувати.
Встановивши, що клопотання подане без дотримання вимог ст. 171 КПК України, слідчому судді належало повернути його прокурору, надавши строк для усунення недоліків.
Клопотання не містить обґрунтування, за якими ознаками арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, які конкретно сліди або відомості містять документи та автомобіль, та чи могли б вони бути використанні як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор та власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.
Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, сектором дізнання відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000163, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 29.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000163 про те, що 28.04.2021 до відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від інспектора взводу № 2 роти № 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП ОСОБА_7 про те, що 28.04.2021 на 66 км а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин в с. Поташня Бучанського району Київської області за порушення ПДР було зупинено автомобіль OPEL VECTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 . В ході перевірки транспортного засобу встановлено, що ідентифікаційний номер (VIN-номер) має сліди пошкодження, а саме одні символи номера набиті на інші, що свідчить про підробку номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.
Згідно протоколу огляду від 28.04.2021, складеного слідчим СВ Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , на ділянці за адресою: 66 км а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин в с. Поташня Бучанського району Київської області, виявлено та вилучено автомобіль "OPEL VECTRA", державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 25.07.2020 ТСЦ № 5344 на ім`я ОСОБА_5 .
Постановою начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 29.04.2021 автомобіль "OPEL VECTRA", 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля "OPEL VECTRA", 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_2 , видане 25.07.2020 ТСЦ № 5344, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000163 від 29.04.2021.
29.04.2021 начальник сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області, звернувся до слідчого судді Бородянського районного суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль "OPEL VECTRA", 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля "OPEL VECTRA", 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_5 , серії НОМЕР_2 , видане 25.07.2020 ТСЦ № 5344, які вилучено в ході огляду місця події, проведеного 28.04.2021 за адресою: 66 км а/д М-07 Київ-Ковель-Ягодин в с. Поташня Бучанського району Київської області.
Ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 30.04.2021 задоволено клопотання дізнавача, та накладено арешт на автомобіль "OPEL VECTRA", державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 25.07.2020 ТСЦ № 5344 на ім`я ОСОБА_5 , які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000163 від 29.04.2021.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження майна як речового доказу.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль "OPEL VECTRA", державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 25.07.2020 ТСЦ № 5344 на ім`я ОСОБА_5 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000163 від 29.04.2021, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке начальник сектору дізнання просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказаний в оскаржуваній ухвалі транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про недотримання строків, передбачених абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.
Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання про арешт майна подано до Бородянського районного суду Київської області 29.04.2021, тобто на наступний робочий день після вилучення транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу під час огляду місця події, який було проведено 28.04.2021 (а.с. 6-8).
З наведеного убачається, що клопотання подано в строк, передбачений абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, та доказів недотримання вимог вказаної статті, захисником не надано.
Посилання апелянта на те, що клопотання дізнавача не містить правових підстав для накладення арешту на майно, колегія суддів вважає надуманими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання дізнавача та ухвала слідчого судді містять вказівки на мету та правові підстави, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме необхідність забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, у клопотанні дізнавача зазначено перелік і види майна, що належить арештувати, а також додано до клопотання копії документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.
Твердження ОСОБА_5 про те, що клопотання не містить обґрунтування, за якими ознаками арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що зазначене майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 30 квітня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3