Справа № 125/183/21
Провадження №11-кп/801/709/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурорів ОСОБА_6 , Степанова
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000427, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.12.2020 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, неодружений, утриманців немає, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання з урахуванням приписів ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, Близько 15 години 40 хвилин 10.12.2020 водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем «Mitsubishi Colt», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський» у напрямку міста Житомира, неподалік села Грабівці Барського району Вінницької області, при зміні напрямку руху ліворуч, не вибравши безпечної швидкості руху та не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля ліворуч за межі проїзної частини дороги у кювет, де відбулось перекидання транспортного засобу з подальшим наїздом на дерево.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Mitsubishi Colt» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм загинули на місці пригоди, пасажир ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Жмеринської центральної районної лікарні.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №145 від 28.12.2020 смерть ОСОБА_12 настала внаслідок закритої тупої травми грудей у вигляді численних двосторонніх переломів ребер, перелому правої ключиці, лівобічного гематориксу (600 мл) та забиття обох легень, а також численних поверхневих ранок, синців та саден на обличчі, тулубі та кінцівках. Ця травма та її ускладнення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №146 від 28.12.2020 смерть ОСОБА_13 настала внаслідок сполучної травми тіла у вигляді крововиливу у м`які тканини голови відповідно правій скроневій ділянці, перелому кісток основи черепа, забиття головного мозку, перелому нижньої щелепи, численних двосторонніх переломів ребер та лівої ключиці, розриву на нижній долі правої легені, численних розривів правої долі печінки, крововиливу в жирову клітковину правої нирки, відкритого перелому правого гомілково-ступневого суглобу та осадження шкіри на правій кисті. Ця травма та її ускладнення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/102-20/17344-ІТ від 06.01.2021 в деталях та вузлах робочої гальмівної системи, рульового керування автомобіля «Mitsubishi Colt», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість цього автомобіля до початку розвитку події ДТП, не виявлено.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-20/17488-ІТ від 18.12.2020 в заданій дорожній обстановці можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди з боку водія автомобіля «Mitsubishi Colt», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 забезпечувалась відповідністю його дій вимогам пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України при умові постійного контролю за рухом цього транспортного засобу. У ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Colt», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано:
пункт 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
пункт 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений частиною 3 статті 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Барського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Просить постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку, який набрав законної сили.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення, оскільки внаслідок ДТП загинуло двоє осіб, тому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Барського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 .
Просить винести нове рішення, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.3 ст. 286 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є надто суворий щодо нього та не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, оскільки обвинувачений вину свою визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, в межах можливості відшкодував заподіяну шкоду.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_15 підтримали доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі, при цьому заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та одночасно підтримали свою апеляційну скаргу.
Потерпіла ОСОБА_9 просила призначити обвинуваченому не надто суворе покарання.
Потерпілий ОСОБА_10 покладався на розсуд суду.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок як м`якості, так і суворості, що є явно несправедливим, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Загальні засади призначення покарання.
Відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
Таким чином на переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Підстави призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
За положеннями ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.
У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Як убачається з вироку, судом визнані обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків, при цьому наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання, стороною обвинувачення не заперечується.
Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 висловлює дійсний жаль з приводу вчиненого, незважаючи на невідворотні наслідки у вигляді загибелі двох осіб обвинуваченим повністю відшкодована моральна шкода потерпілій ОСОБА_9 (а.с.а.с.47-48) та частково відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_10 (а.с.49-50). Надавав допомогу в утриманні та продовжує надавати таку допомогу малолітньому ОСОБА_16 , що свідчить про докладання зусиль до мінімізації наслідків, що настали.
Сукупність таких обставин свідчить про те, що встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а з урахування особи винного, зокрема висновку органу пробації про низький ризик небезпеки особи для суспільства, дають підстави дійти висновку, що призначення навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
З урахуванням наведеного рішення суду про можливість призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті відповідно до ч.1 ст.69 КК України слід визнати правильним та таким, що відповідає вимогам закону.
Підстави відмови у звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, згідно ст.75 КК України.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на диспансерному наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, має постійне місце проживання у м. Жмеринка, проживає один, дружина померла, тимчасово не працює, здійснює догляд за тещею, 1943 року народження, яка має інвалідність першої групи, скарги та заяви на поведінку обвинуваченого в квартальний комітет не надходили.
Окрім того згідно досудової доповіді, складеної 12.03.2021 Жмеринським міськрайонним відділом філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду за поведінкою обвинуваченого та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень.
Проте, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, що спричинило невідворотні наслідки у вигляді загибелі двох людей, внаслідок злочину наніс тяжку психологічну травму постраждалому у ДТП малолітньому сину загиблих.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не давали суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у провадженні прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Барського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0000427, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10.12.2020 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: