ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2122/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/78/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скарга на ухвалу сл. судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 25 лютого 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року частково задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , такого, що не працює, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 681 000 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.02.2021 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України. У разі визначення розміру застави встановити 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 589 000 грн., а у разі внесення застави зобов`язати підозрюваного виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними особами ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ) та свідками у межах даного кримінального провадження;

носити електронний засіб контролю.

Вважає, що рішення суду в частині визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави постановлене всупереч положень, передбачених ст. 370 КПК України.

Наголошує на тому, що слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначаючи йому розмір застави, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та розмір спричиненої цим злочином шкоди, а також особу підозрюваного, його стан здоров`я та майновий стан.

Зазначає, що за діяльність, пов`язану з незаконним обігом психотропних речовин, група отримувала суми коштів в особливо великих розмірах, зокрема в ході проведення обшуків у підозрюваних вилучено грошові кошти в сумі 200 тис. грн. та речовин, вартість яких за цінами чорного ринку складає близько 2 млн. грн.

На думку прокурора, обраний підозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею альтернативний розмір застави не попередить наведених ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування, а орган досудового розслідування не матиме можливості запобігти його спілкуванню з іншими співучасниками злочину та свідками, вчиненню іншого кримінального правопорушення, перешкоджанню ним в розслідуванні цього кримінального провадження та знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі з наведених в ній мотивів, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001240, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в січні 2019 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_14 прийняв рішення про особисте збагачення шляхом незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин особам, схильним до їх вживання, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків від незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, вирішив підшукати співучасників даної злочинної діяльності, а саме осіб, які б постачали психотропну речовину та особливо небезпечну психотропну речовину для збуту у м. Тернопіль, та осіб, які б безпосередньо її збували.

У зв`язку з цим ОСОБА_14 , знаючи про те, що жителі м. Львова, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_15 мають можливість постачати велику кількість психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, на постійній основі запропонував останнім збувати вказану речовину на території м. Тернопіль, за що отримувати грошову винагороду.

Також ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що збувати психотропну речовину та особливо небезпечну психотропну речовину на території м. Тернопіль самостійно не в змозі, запропонував здійснювати дану злочинну діяльність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та отримувати за це винагороду.

На пропозицію ОСОБА_14 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 погодились та вступили з ним у злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі незаконно придбав з метою збуту у м. Тернопіль кристалоподібну речовину, яка містить methamphetamine (метамфетамін), який відноситься до психотропних речовин, обіг яких заборонено, та почав її зберігати за місцем свого проживання, а саме у будинку АДРЕСА_2 .

Однак, 02.02.2021 в період часу з 17.35 год. по 21.48 год. в ході санкціонованого обшуку у будинку АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено кристалоподібну речовину, яка містить methamphetamine (метамфетамін), який відноситься до психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою 30,2750 грама, який протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу ОСОБА_7 незаконно зберігав з метою збуту у м. Тернопіль за попередньою змовою з ОСОБА_14 .

Згідно Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 1 серпня 2000 року, methamphetamine (метамфетамін), відноситься до психотропних речовин, обіг яких заборонено. Маса 30,2750 грама являється особливо великим розміром.

02.02.2021 о 23 год.18 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Так, ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що 03.02.2021 заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 . ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Під час розгляду клопотання слідчого у відповідності до вимог ст. 194 КПК України слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного злочину.

Окрім наявної обґрунтованої підозри слідчий суддя, на думку колегії суддів, правильно зазначив, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і вони доведені прокурором в судовому засіданні, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням викладеного, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який не працює, міцних соціальних зв`язків не має, слідчий суддя правильно вказав, що є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Виключення із цього правила встановлені у ч. 4 згаданої статті, яка вказує, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні лише у визначених законом випадках із врахуванням обставин, передбачених ст. ст. 177-178 КПК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що слідчий суддя при прийнятті рішення належним чином не врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим, а тому не погоджується із слідчим суддею в частині визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Колегія суддів апеляційного суду враховує те, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

При цьому Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки існує необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного ОСОБА_7 та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому колегія суддів враховує, що група підозрюється у отриманні сум коштів в особливо великих розмірах за діяльність, пов`язану з незаконним обігом наркотичних засобів, які в подальшому розподілялись між її членами.

Отже, беручи до уваги наявність вищезазначених ризиків, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, суд вважає, що застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, ніж винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави не зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 681 000 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, слідчий суддя не в повній мірі оцінив тяжкість інкримінованого йому правопорушення, ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , особу підозрюваного, а тому дійшов помилкового висновку про співмірність наявних в матеріалах провадження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обраному запобіжному заходу, про що обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Як наслідок, слідчий суддя своїм рішенням не забезпечив впевненості у належній процесуальній поведінці ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової, якою слід задовольнити апеляційну скаргу прокурора в частині обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до остаточного висновку, що ухвала слідчого судді підлягає до скасування, а апеляційна скарга прокурора до задоволення: ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 681 000 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді