ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001382 від 02.11.2018 року за апеляційними скаргами прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , поданих на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, українця, громадянина України, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 3-х (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців випробувального строку не вчинить нового злочину і відповідно до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз по справі в сумі 2 673 грн. 92 коп..
Вирішено питання щодо речових доказів.
24.10.2018 р. ОСОБА_8 , побачивши в Інтернет порталі «ОLХ» оголошення про продаж транспортного засобу "Mercedes S» д.н.з. НОМЕР_1 , за телефоном, вказаним в оголошенні, зв`язався із володільцем автомобіля громадянином Йорданії ОСОБА_9 та домовився про зустріч для огляду.
Провадження №11-кп/822/123/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.1 ст.289 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

При зустрічі із володільцем, ОСОБА_8 оглянув транспортний засіб та повідомив, що подумає над питанням придбання автомобіля та передзвонить власнику.
26.10.2018 р. ОСОБА_8 повторно зустрівся із громадянином Йорданії ОСОБА_9 та висловив останньому прохання одноособово проїхати за кермом автомобіля для тестування. При цьому, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 охороняти його велосипед, на якому ОСОБА_8 приїхав на зустріч, поки він буде тестувати автомобіль. Однак, в одноособовому керуванні ОСОБА_8 було відмовлено. Тому він, усвідомлюючи, що вільно заволодіти транспортним засобом йому не представиться можливим, від тестування автомобіля шляхом керування відмовився.
Після цього, 01.11.2018 р. приблизно о 18.00 год. ОСОБА_8 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на незаконне, протиправне, відкрите заволодіння автотранспортним засобом, під приводом повторного огляду автомобіля марки "Mercedes S» д.н.з. НОМЕР_1 , знову домовився із громадянином Йорданії ОСОБА_9 про огляд автомобіля. В телефонній розмові вони домовились зустрітись по вулиці Головній, що біля парку культури і відпочинку ім. Т. Шевченка. На виконання домовленості, ОСОБА_9 під`їхав на автомобілі марки "Mercedes S» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою, що по вул. Головній, 125, в м. Чернівці, де припаркував вказаний транспортний засіб навпроти парку і залишився чекати на ОСОБА_8 в салоні машини.
ОСОБА_8 , підійшовши до ОСОБА_9 , який сидів в салоні автомобіля і, маючи намір заволодіти автомобілем та під приводом перевірки справності транспортного засобу марки "MercedesS» д.н.з. НОМЕР_1 , попросив надати змогу протестувати його, на що продавець погодився за умови, що сам сяде поруч. ОСОБА_8 сів за кермо, а ОСОБА_9 , в свою чергу, сів на переднє пасажирське сидіння.
Далі ОСОБА_8 з дозволу ОСОБА_9 завів автомобіль та почав рух по вул. Головній в сторону площі Соборної.
На перших метрах руху ОСОБА_9 почув стук в задньому правому колесі автомобіля і тому, задля огляду колісної бази, попросив ОСОБА_8 зупинити автомобіль. Коли ОСОБА_9 вийшов з машини, ОСОБА_8 , який перебував за кермом автомобіля, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 вже не створить йому будь-яких перешкод у заволодінні транспортним засобом, без дозволу останнього раптово натиснув на педаль акселератора та поїхав вперед по вулиці Головній в напрямку площі Соборної, залишивши ОСОБА_9 на місці зупинки та зник в невідомому напрямку, заволодівши таким чином автомобілем ОСОБА_9 .
Далі, ОСОБА_8 припаркував автомобіль, яким він заволодів, біля будинку №21 по вул. Гонти в м. Чернівці неподалік від місця свого фактичного проживання та з метою унеможливлення встановлення та ідентифікації транспортного засобу марки "MercedesS» д.н.з. НОМЕР_1 , зняв з нього номерні знаки та клеми з акумуляторної батареї.
На вказаний вирок суду І інстанції прокурор Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_11 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги.

Так, в апеляційній скарзі прокурор Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , просив вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29 січня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України - скасувати в частині призначення покарання та звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, у зв`язку із застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, а також через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким останнього визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

При цьому апелянт посилався на те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, це те, що останній свою винуватість у вчиненому ним кримінальному правопорушенні не визнав, є раніше не судимим, на психіатричному і наркологічному обліках не перебуває, по місцю роботи характеризується негативно і що пом`якшуючих та обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Таким чином, апелянт вважає, що судом було надано видову характеристику ступеня тяжкості злочину згідно ст. 12 КК України, однак не було враховано його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення та наявність кваліфікуючих ознак.

Вказував і на те, що вчинений ОСОБА_8 злочин за обставин, які зазначені у вироку, характеризує його як суспільно-небезпечну особу, яка заздалегідь ретельно підготовившись, незаконно заволоділа транспортним засобом, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 було спричинено матеріальну шкоду на суму 110 тис. грн.
У зв`язку з наведеним, вважає, що суд неправильно застосував до ОСОБА_8 вимоги ст. 75 КК України, що призвело до призначення йому необґрунтованого м`якого покарання.

Звертав увагу і на те, що судом при застосуванні вимог ст. 75 КК України не було враховано те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, будучи працівником правоохоронного органу, його негативну характеристику за місцем роботи, а також те, що свою винуватість у вчиненому ним злочині останній не визнав.

Крім цього, на вказаний вирок районного суду захисник ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29 січня 2021 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження щодо нього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення. Також просив вирішити долю речових доказів в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Апелянт вважає, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 за ч.1 ст. 289 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на недопустимих доказах, які зібрані внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвели до неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому зазначав, що 12.11.2018 року заступником прокурора Чернівецької області було винесено постанову про доручення проведення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, у зв`язку з його неефективністю, оскільки станом на момент винесення вказаної постанови Державне бюро розслідувань не розпочало функціонування.

29.12.2018 року ОСОБА_8 , який на той час працював в Управлінні ПП в Чернівецькій області, складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Зазначав і про те, що у відповідності до п.1 ч.4 ст. 216 КПК України, слідчі органи ДБР здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, крім іншого, працівниками правоохоронних органів.

Згідно п.1 розділу Х «Прикінцевих положень» КПК України, цей Кодекс набирає чинності через 6 місяців з дня опублікування, крім ч.4 ст. 216 КПК України, яка вводиться в дію з дня початку діяльності ДБР, але не пізніше 5-ти років з дня набрання чинності цим Кодексом.

У відповідності до п.1 Розділу ХІ «Перехідних положення», до дня введення в дію положень ч.4 ст. 216 КПК України повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених даним Кодексом, щодо злочинів, передбачених ч.4 ст. 216 КПК України.

Звертав увагу і на те, що днем початку роботи ДБР є 27.11.2018 р.

Тому вважає, що із врахуванням п.4 Розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень», Закону України «Про Державне бюро розслідувань», матеріали кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування та стадії досудового розслідування, але відповідно до цього Закону ДБР, у 3-місячний строк після початку здійснення ДБР функції досудового розслідування передаються до відповідного підрозділу (органу ) ДБР для продовження провадження.

Крім цього, вказував і на те, що під час проведення слідчим СВ Чернівецького ВП 06.11.2018 року огляду місця події було грубо порушено право ОСОБА_8 на захист, оскільки він був фактично затриманий і перебував у статусі підозрюваного, однак останньому відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України не було роз`яснено його прав, зокрема і право на забезпечення захисником.

Також посилався і на те, що під час проведення слідчою впізнання з ОСОБА_8 було також порушено право останнього на захист, оскільки під час проведення вказаної процесуальної дії йому не було роз`ясненні права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України.

На вказану апеляційну скаргу захисника, прокурором Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 було подано заперечення, який вважає, що подана стороною захисту апеляційна скарга є необґрунтованою та невмотивованою, а тому просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та діючих в його інтересах захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які просили скаргу прокурора Чернівецької обласної прокуратури залишити без задоволення, скасувати вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 і постановити ухвалу про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тобто воно повинно бути ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, та в якому наведені належні та достатні мотиви і підстави його ухвалення.
Так, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України не визнав та надав показання, які є аналогічними, які він надавав у суді першої інстанції.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, повністю доведена показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були надані ними та досліджені безпосередньо у районному суді, а також письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, яким суд дав вірну юридичну оцінку, виходячи із принципів їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Підстав недовіряти показанням потерпілого і вказаних свідків у колегії суддів немає, їхні показання узгоджуються між собою, а також із письмовими доказами у справі та у своїй сукупності та взаємозв`язку спростовують твердження обвинуваченого щодо його невинуватості.

На переконання колегії суддів, районний суд правильно встановив наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.
Разом з цим, перевіряючи доводи скарги захисника ОСОБА_6 щодо порушення підслідності органом досудового розслідування даного кримінального провадження, апеляційний суд вважає їх помилковими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що 01 листопада 2018 року потерпілий ОСОБА_9 звернувся із заявою до слідчого Чернівецького ВП ГУНП у Чернівецькій області про вчинення щодо нього злочину, за якою 02.11.2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001382 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Постановою від 12.11.2018 року заступником прокурора Чернівецької області ОСОБА_17 проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні доручено СУ ГУНП у Чернівецькій області.
05.02.2019 року заступником прокурора Чернівецької області ОСОБА_17 було винесено постанову про об`єднання в одне провадження №0001382 від 02.11.2018 року ( ч.1 ст. 289 КК України) матеріалів кримінальних проваджень №0001382 від 02.11.2018 року ( ч.1 ст. 289 КК України) та № 0000021 від 05.02.2019 року ( ч.1 ст. 368 КК України), у зв`язку з тим, що злочини у них могли бути вчинені однією особою.

11.02.2019 року першим заступником прокурора Чернівецької області ОСОБА_18 було винесено постанову про визначення підслідності, якою доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001382 від 02.11.2018 року за ч.1 ст. 289 КК України, ч.1 ст. 368 КК України слідчому відділу Чернівецького ВП ГУНП у Чернівецькій області.
При цьому зверталась увага і на те, що слідчими СУ ГУНП у Чернівецькій області у вищезгаданому кримінальному провадженні здійснювалось досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289 КК України, ч.1 ст. 368 КК України, а процесуальне керівництво прокуратурою Чернівецької області.

Разом з цим, у зв`язку з тим, що по даному провадженні досудове розслідування проводилось неповно і неефективно, 21.02.2019 року рішенням заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_17 про визначення підслідності, здійснення досудового розслідування вказаного провадження було доручено слідчому управлінню ГУНП в Чернівецькій області.
Відтак, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, в тому числі швидкого, повного і неупередженого проведення розслідування, 21.03.2019 року постановою заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_18 було призначено певну групу прокурорів до якої було включено заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_17 начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Чернівецьку область прокуратури області.
Згідно з ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органи державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, зокрема, вчинених працівником правоохоронного органу.
Абзацом 2 пункту 1 Розділу X «Прикінцеві положення» КПК України визначено, що положення частини четвертої статті 216 цього Кодексу вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.
19.11.2012 року КПК України набрав чинності, тому з 20.11.2017 року, тобто після спливу 5 років, які встановлені вищезазначеними положеннями кримінального процесуального закону, слідчі органи прокуратури втратили повноваження щодо здійснення досудового розслідування злочинів, підслідних ДБР.
Відповідно до офіційного оголошення, розміщеного в газеті "Урядовий кур`єр" № 221 (6337) від 23 листопада 2018 року, Державне бюро розслідування починає здійснювати свою правоохоронну діяльність 27.11.2018 року.
Таким чином, на час внесення відомостей в ЄРДР та визначення органу досудового розслідування цього кримінального провадження, слідчі органи прокуратури вже не мали повноважень проводити досудове розслідування кримінальних проваджень, підслідних ДБР, а слідчі органи державного бюро розслідування ще не розпочали діяльність та не могли здійснювати ефективне досудове розслідування.
Згідно ч. 5 ст. 36 КПК України генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.
Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що будь-яких порушень щодо визначення підслідності вказаного кримінального провадження, на які посилається сторона захисту, встановлено не було, а тому доводи скарги захисника ОСОБА_6 про те, що СУ ГУНП у Чернівецькій області не мало повноважень проводити досудове розслідування даного кримінального провадження є хибними.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що під час проведення слідчою СВ Чернівецького ВП 06.11.2018 року огляду місця події було грубо порушено право ОСОБА_8 на захист, оскільки останньому відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України не було роз`яснено його прав, зокрема, і право забезпечення захисником, то вони є безпідставними і не відповідають дійсності.

Так, перед проведенням вказаної слідчої дії, в присутності двох понятих слідча посилалась на статті кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права ОСОБА_8 , однак, останній вказав, що його права йому зрозумілі і будь-яких роз`яснень він не потребує (т.4,а.п. 43 -диск). Вказане ОСОБА_8 підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи сторони захисту є також безпідставними і не тягнуть за собою скасування рішення районного суду.
Що стосується обґрунтувань прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , наведених ним в апеляційній скарзі щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі та застосовуючи при цьому вимоги ст.ст.75,76 КК України, на підставі яких останнього звільнено від відбування покарання на 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, а також те, що свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України ОСОБА_8 не визнав, на обліках - психіатричному та наркологічному він не перебуває, по місцю роботи характеризувався негативно, раніше є не судимим і що пом`якшуючих та обтяжуючих обставин судом не встановлено.
Однак, колегія судів із даними висновками районного суду не погоджується і звертає увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, належним чином не мотивував, які саме обставини справи і дані про особу ОСОБА_8 давали підстави дійти до висновку про можливість виправлення та перевиховання останнього без ізоляції від суспільства.
Зокрема, належним чином не було враховано те, що обвинувачений вчинив злочин, будучи працівником правоохоронного органу, одним із головних завдань якого є дотримання прав і свобод людини, по місцю роботи останній характеризується з негативної сторони, що жодних обставин, які пом`якшують покарання у суді не було встановлено.
Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу і на посткримінальну поведінку обвинуваченого, який одразу після вчинення злочину не намагався її змінити, не розкаявся у вчиненому, не усвідомив протиправності своєї поведінки.
Поза увагою залишилась і суспільна небезпечність та тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є умисним нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
За таких обставин, звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.
Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України також не вбачається.
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до вимог ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання, яке буде, на думку колегії суддів, достатнім та необхідним для перевиховання та виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.
Отже, вирок суду в частині призначення покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок з підстав, що передбачені ст.ст. 407, 409, 413 ч.1 п.2,414, 420 КПК України, оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) судом призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого і є явно несправедливим внаслідок м`якості.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414 ,418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду , -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 адовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.289 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід обчислювати з дня прибуття і постановлення його на облік у виправному центрі.
У решті вирок районного суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_8 , з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3