Справа № 352/1700/20
Провадження № 1-кп/352/102/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000010 від 02.07.2020 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого водієм в ТЗОВ «Гарант», що в м. Івано-Франківську, одруженого вдруге, утриманця від другого шлюбу двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 та перестарілих батьків матері 1956 р.н. та батька 1959 р.н., військовозобов`язаного, депутатом не обирався, українця, громадянина України, судимого 19.07.2010 р. Тисменицьким районним судом до покарання у виді 1700 грн, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України,-

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_4 , який був раніше судимий за ст. 164 ч. 1 КК України, будучи батьком, починаючи з липня 2010 р. злісно ухиляється від утримання малолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_6 .

Вказаний проступок підсудний вчинив при таких обставинах:

Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 01.07.2005 р. винесено рішення про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_8 , на утримання їх неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі по 300 грн. щомісячно

На виконання вказаного рішення Тлумацького районного суду у Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-301, виданого 01.07.2005 р. про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , на утримання їх неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі по 300 грн. щомісячно.

Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_7 неодноразово викликався у Тисменицький РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вирішення питання щодо сплати аліментів, однак їх не сплачував.

Внаслідок такої неправомірної поведінки ОСОБА_4 , вироком Тисменицького районного суду від 19 липня 2010 року, було визнано винним та засуджено за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн..

Таким чином, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, продовжував не сплачувати аліментні платежі.

Зокрема, з липня 2010 року по листопад 2015 року, згідно розрахунку заборгованості за сплату аліментів, ОСОБА_7 не заплатив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, крім суми в розмірі 400 гривень, сплачену 16.12.2014 р.

У подальшому, ОСОБА_7 періодично здійснював перерахунок аліментних платежів за період з червня 2018 року по жовтень 2019 року.

Таким чином, ОСОБА_7 , у період часу з липня 2010 року по листопад 2015 року, з січня 2017 року по червень 2018 року та з жовтня 2019 року по липень 2020 року, у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів не здійснював, в результаті чого утворилася заборгованість на суму 65 963,00 (шістдесять п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні ноль копійок).

Враховуючи викладене, ОСОБА_7 з 01.07.2010 по 01.11.2015, з 0.01.2017 по 01.06.2018 та з 01.10.2019 по 01.07.2020, внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 .

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інша особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, ОСОБА_7 як батько неповнолітньої дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не надавав їй необхідних для існування коштів, їжі та одягу, а також не брав участь у її вихованні.

Отже, ОСОБА_7 , проживаючи окремо від своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , будучи її батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті проступку визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і дав суду показання про те, що дійсно знаючи про покладене на нього згідно рішення суду зобов`язання по сплаті аліментів в користь потерпілої ОСОБА_5 на утримання його неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , від проведення сплати аліментів ухилявся, проте мав матеріальну можливість таку сплату здійснювати, оскільки працював та регулярно отримував грошову винагороду в формі заробітної плати. На даний момент заборгованість по аліментних платежах перед потерпілою погасив частково, а саме в сумі 31820 грн. Просить суд суворо його не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 164 ч. 2 КК України, так як він будучи раніше судимий за ст. 164 ч. 1 КК України, являючись батьком, починаючи з липня 2010 р. злісно ухиляється від утримання малолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_6 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного неправомірного діяння, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю проступку, заподіяні неправомірним діянням матеріальні збитки частково відшкодував потерпілій в добровільному порядку.

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд також враховує і думку потерпілої, яка просила суд останнього суворо не карати, як і те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вкрай негативно ставиться до скоєного, по місцю проживання характеризується позитивно, працюючи займається суспільно-корисною працею, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, зі слів має незадовільний стан здоров`я, являється утриманцем двох малолітніх дітей 2015 р.н. та 2018 р.н., щодо яких неправомірних дій не вчиняв і перестарілих батьків матері 1956 р. народження та батька 1959 р. народження, тобто є особою із належним рівнем соціальної зрілості, яка має легальний дохід та міцні соціальні зв`язки, що применшує передумови для подальшої протиправної поведінки останнього.

Таким чином, враховуючи всі вищеперелічені обставини, дані про особу підсудного ОСОБА_4 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним неправомірного діяння і впливають на пом`якшення покарання, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого норми ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 164 ч. 2 КК України, а саме у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

Окрім того, застосовуючи до ОСОБА_4 норми ст. 69 КК України, суд приймає до уваги, що у будь-якому разі встановлені обставини, які пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним та несправедливим.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 342-376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити йому, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить - 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по даному кримінальному провадженні : матеріали виконавчого провадження, яке знаходиться при матеріалах даного кримінального провадження повернути Тисменицькому районному відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮУ (м. Івано-Франківськ.)

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, потерпілій та захиснику негайно, після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1