Справа № 619/4098/18
Провадження № 1-кп/645/420/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2021 року місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акту прокурору та про зняття арешту з майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розсліувань за № 0001436 від 25.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

18.01.2021 року від обвинуваченого ОСОБА_7 до матеріалів кримінального провадження надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обґрунтування клопотання зазначено, що 26.09.2018 року прокурором затверджено обвинувальний акт, відповідно до якого обвинуваченим, як службовою особою, скоєно злочин у сфері службової діяльності, а саме ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області не впевнився що земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_8 , 20.10.2011 року склав довідку № 149 про кількісні характеристики земельної ділянки та вказав неправдиві відомості, що земельна ділянка відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля), після чого підготував проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва ОСОБА_9 , по цим обставинам дії обвинуваченого кваліфіковані як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян. З обвинувального акту вбачається, що в результаті злочинної недбалості обвинуваченого земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_8 без встановленого законом порядку припинення права власності, та перейшла у фактичне володіння ОСОБА_9 . На думку обвинувачення ОСОБА_8 , будучи необізнаним про незаконне набуття ОСОБА_9 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:1516, уклав 10.10.2014 року з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки. Однак в обвинувальному акті потерпілим вказано тільки ОСОБА_4 , але у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України така особа не вказана. На думку обвинувачення, земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_8 без встановленого законом порядку припинення права власності, то його необхідно вказати в обвинувальному акті, як потерпілого із зазначенням його прізвища, ім`я та по батькові, дату і місце народження, місце проживання, громадянство. Обвинувальний акт по цьому провадженню вже направлявся до Дергачівського районного суду Харківської області та розглядався у кримінальному провадженні № 619/3693/17, проте ухвалою судді ОСОБА_10 від 13.12.2017 року його було повернуто прокурору, вказана ухвала ухвалою апеляційного суду від 05.04.2018 року була залишена без змін. Суди першої та апеляційної інстанції вказали, що обвинувальний акт не містить обов`язкові відомості щодо особи потерпілого ОСОБА_8 , а також при викладі фактичних обставин не зазначено в обвинувальному акті в чому конкретно виразилось порушення прав ОСОБА_4 , який визнаний потерпілим. Вдруге обвинувальний акт по цьому провадженню направлявся до Дергачівського районного суду Харківської області, однак ухвалою судді ОСОБА_10 від 14.06.2018 року обвинувальний акт повернуто прокурору, оскільки в обвинувальному акті не зазначено, в чому виразилось порушення прав ОСОБА_8 та порушення прав ОСОБА_4 Втретє обвинувальний акт по цьому провадженню направлявся до Дергачівського районного суду Харківської області, однак ухвалою судді ОСОБА_11 від 02.08.2018 року повернутий прокурору, оскільки з обвинувального акту не встановлено, що у зв`язку з умисними та протиправними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду у вигляді ринкової вартості вказаної земельної ділянки, яка станом на 12.10.2012 року складає 113858,00 грн., без жодних посилань чи наведення обставин, які б стверджували, чому ОСОБА_8 не визначений потерпілим, не допитаний в якості свідка по справі, як цього вимагає закон, у чому виразилась шкода ОСОБА_4 та за яких обставин, тоді як злочин, який інкримінується ОСОБА_7 вчинено в 2011-2012 роках, а ОСОБА_4 став власником земельної ділянки 10.10.2014 року. Проте, відповідно до заяви ОСОБА_12 про відмову у визнанні потерпілою, протоколу допиту в якості свідка від 09.07.2018 року ОСОБА_12 та постанови про відмову у визнанні потерпілим від 09.07.2018 року ОСОБА_8 ,. не зрозуміло чому саме не прийнято процесуальне рішення відносно ОСОБА_12 і за яких підстав її було допитано в якості свідка. В обвинувальному акті не зазначено в чому конкретно виразилось порушення прав ОСОБА_8 , який на підставі угоди купівлі-продажу від 10.10.2014 року здійснив відчуження належної йому земельної ділянки іншій особі, не зазначено в чому саме виразилась завдана йому шкода, не зазначено в чому виразилось порушення прав ОСОБА_4 , що є недоліком обвинувального акту, свідчить про суперечливість викладених в ньому обставин і позбавляє суд можливості мати належну, достовірну та достатню інформацію щодо сторін процесу, дотримання їх прав та законних інтересів. Обвинувачений вказує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не вказано потерпілого ОСОБА_8 , а відносно ОСОБА_4 не зазначено, в чому конкретно виразилось порушення його прав та просить суд повернути обвинувальний акту № 0001436 прокурору, оскільки вказані порушення КПК України позбавляють обвинуваченого права на захист в кримінальному провадженні.

В підготовчому судовому засіданні 09.07.2021 року обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подане клопотання та просив суд повернути обвинувальний акт № 0001436 прокурору з підстав, викладених в клопотанні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що підстав для повернення обвинувального акту немає, обвинувальний акт складений у відповідності до норм діючого законодавства та підстави для його повернення прокурору відсутні.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що вказаний обвинувальний акт вже повертався прокурору з вказаних у клопотанні підстав ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2018 року, яка була скасована ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.12.2019 року та справу було повернуто на новий розгляд до того ж суду.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та подані матеріали, вважає, що підстав для повернення обвинувального акту немає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при складанні обвинувального акту (т. 1 арк. 3-8 судового провадження), прокурором повністю дотриманні вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить чітку структуру, а саме: формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а тому суд вважає, що посилання обвинуваченого на недотримання прокурором в цій частині вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованим та безпідставним.

Також, обвинувачений посилається на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не зазначено потерпілого ОСОБА_8 .

Відповідно до відомостей обвинувального акту №0001436 стосовно ОСОБА_7 та доданого реєстру досудового розслідування, постановою прокурора від 09.07.2018 року в даному кримінальному провадженні, з урахуванням вимог ст. 55 КПК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено у визнанні потерпілим (арк. 14, 24 судового провадження).

Згідно з ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Таким чином, суд за клопотанням учасників кримінального провадження не позбавлений процесуальної можливості викликати та допитати ОСОБА_8 в якості свідка під час судового розгляду.

Також, обвинувачений в своєму клопотанні про повернення обвинувального акту посилається на те, що характер і причини обвинувачення існуючого проти нього є незрозумілими, що позбавляє його права на захист, оскільки не зрозуміло від чого йому захищатись.

Суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальна оцінка пред`явленого обвинувачення, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст. 373 КПК України, тобто за наслідками лише судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 318-380 КПК України.

Крім того, прокурор, відповідно до ст.ст. 338, 340 КПК України, не позбавлений процесуальної можливості, якщо під час судового розгляду вставлені нові фактичні обставини, змінити обвинувачення або відмовитися від його підтримання.

Також слід зазначити, що посилання обвинуваченого в обґрунтування вказаного клопотання на те, що відомості до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку про власника земельної ділянки кадастровим номером :00:003:1516, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 були внесені лише 14.12.2017 року, в той час, як кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 , начебто скоєне ним у 2012 році, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Вказані обвинуваченим доводи зводяться до необхідності суду вдатися до деталізації обставин вчинення злочину та його наслідків, що не передбачено на такій стадії процесу, як підготовче судове засідання.

На підставі зазначеного, суд вважає необхідним відмовити обвинуваченому ОСОБА_7 у поверненні обвинувального акту прокурору.

Крім того, обвинуваченим 18.01.2021 року заявлено клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року. В обґрунтування вказаного клопотання ОСОБА_7 посилався на те, що викладені в ухвалі слідчого судді висновки про необхідність забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, не відповідають фактичним обставинами кримінального провадження.

З обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001436 від 25.09.2014 року вбачається, що цивільний позов ОСОБА_8 в ході досудового розслідування не заявлено, матеріальної шкоди його інтересам не заподіяно. Санкція кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна. Таким чином обвинувачений вважає, що необхідність у забезпеченні цивільного позову є припущенням, оскільки цивільний позов не заявлено, ОСОБА_8 не допитаний та не визнаний потерпілим і цивільним позивачем, що підтверджується матеріалами досудового слідства.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений підтримав вказане клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор, представник потерпілого та потерпілий заперечували проти задоволення клопотання, вважали його передчасним, оскільки питання щодо зняття арешту з майна має вирішуватися судом під час ухвалення вироку.

Суд вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали додані до клопотання про скасування арешту, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, які зокрема можуть бути у виді арешту майна.

Згідно зі ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливою конфіскації майна. Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов ), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, кримінальний процес є змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Заявляючи клопотання про скасування арешту, заявник не надав доказів на підтвердження того, що станом на теперішній час у застосуванні арешту вказаного автомобіля відпала потреба або що арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, на даний час судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не завершений, у зв`язку із чим, суд вважає, що зняття арешту може ускладнити розгляд справи, а станом на день розгляду клопотання не відпали підстави накладення арешту на вказаний автомобіль.

Враховуючи вищевикладене, подане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 291, 350, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001436 від 25.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України прокурору - залишити без задоволення.

Клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів після її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 14.07.2021 року.

Суддя ОСОБА_1