Справа № 944/1748/21
Провадження №1-кп/944/845/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 березня 2021 року за № 0000216, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Свеса Ямпільського району Сумської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , військове звання старший сержант, посада інструктор 2 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , маючи досвід поводження із зброєю і боєприпасами та знаючи вимоги законодавства України про те, що зброя та боєприпаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, з метою особистого збагачення, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання в порушення вимог п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471- XII, п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, а також положень «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, із не встановленого досудовим розслідуванням часу до 16 жовтня 2020 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці зберігав боєприпаси «ВОГ-25» та «ВОГ-25П», у кількості 13 штук, які містять заряд бризантної вибухової речовини А-ІХ-1 (фрагментний гексоген), та відносяться до боєприпасів.

Вподальшому ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут боєприпасів, 16 жовтня 2020 року близько 16 год 20 хв незаконно переніс на територію Військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , вказані боєприпаси «ВОГ-25» та «ВОГ-25П», які є осколковими боєприпасами для підствольних гранатометів, у кількості 13 штук, та передав їх ОСОБА_5 , за що отримав від останнього грошові кошти у сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному носінні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся. Просив призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у незаконному носінні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, посередньо характеризувався за місцем проходження військової служби, є учасником бойових дій, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.

Крім того, прокурор надав копію постанови слідчого слідчого управління ГУНП у Львівській області від 21 січня 2021 року, якою визнано речовими доказами: три банківські картки «Приватбанку» з номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi» у корпусі чорного кольору Іmеі: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; люльку чорного кольору із залишками невідомої речовими; подрібнювач наркотичних речових у вигляді черепа з короною.

На описані речові докази ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року було накладено арешт.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується. Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Таким чином, слід скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що три банківські картки «Приватбанку» та мобільний телефон слід повернути законному володільцю ОСОБА_4 , а люльку чорного кольору із залишками невідомої речовими та подрібнювач наркотичних речових у вигляді черепа з короною знищити.

Також у кримінальному провадженні здійснено процесуальні витрати у загальному розмірі 5884 грн 20 коп на проведення вибухово-технічної експертизи та експертизи вибухових речовин та продуктів пострілу, що підтверджується довідками Львівського НДЕКЦ МВС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути витрати на залучення експерта в у розмірі 5 884 грн 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до частини 4 статті 76 Кримінального кодексу України нагляд за ОСОБА_4 як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 згідно з частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 5884 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 21 січня 2021 року на: три банківські картки «Приватбанку» з номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi» у корпусі чорного кольору, Іmеі: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; люльку чорного кольору із залишками невідомої речовими; подрібнювач наркотичних речових у вигляді черепа з короною.

Речові докази три банківські картки «Приватбанку» з номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi» у корпусі чорного кольору, Іmеі: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 повернути законному володільцю ОСОБА_4 .

Речові докази люльку чорного кольору із залишками невідомої речовими; подрібнювач наркотичних речових у вигляді черепа з короною знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1