Справа № 715/1203/21
Провадження № 1-кп/715/104/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.06.2021 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачена ОСОБА_4
захисник ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :
Наближаючись до будинку № 67 А, вказаної вулиці, де наявне заокруглення дороги вправо, відносно напрямку руху ОСОБА_4 , не маючи належних навиків керування, неправильно застосувавши прийоми керування, не врахувавши дорожню обстановку та не переконавшись, що це буде безпечним, раптово почала змінювати напрямок руху праворуч, після чого різко зманеврувала кермом ліворуч, в результаті чого втратила керування, допустила виїзд керованого нею транспортного засобу вліво за межі проїзної частини дороги та перекидання керованого нею транспортного засобу, з подальшим наїздом на огорожу будинку № 67-А вказаної вулиці.
Дорожньо-транспортну пригоду обвинувачена ОСОБА_4 , скоїла в результаті порушення та невиконання нею вимог п.п. 2.9 (а), 10.1,12.1, 12.4 та 31.4.5 (г), які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д) та 12.2, які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:
- п. 2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху;
- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;
31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
- п. 31.4.5 Колеса і шини:
г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів;
- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнала та пояснила, що вона дійсно сіла за кермо у стані алкогольного сп`яніння, не знаючи, що машина несправна. В автомобілі перебувало троє пасажирів. Перевищивши швидкість в населеному пункті, так як рухалася зі швидкістю 70-80 км/год, вона не впоралася з керуванням в результаті чого автомобіль перекинувся. Вказувала, що дуже шкодує про вчинене, щиро кається та просить суд суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак, звернулася до суду із заявою, просила справу розглянути в її відсутність, так як за станом здоров`я вона не може брати участь в судовому засіданні, претензій до обвинуваченої вона не має.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачена правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується її показаннями, сумнівів у добровільності та істинності її позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої, оголошенням письмових доказів, наданих прокурором, щодо речових доказів, судових витрат та характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченої.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченої ОСОБА_4 є склад злочину передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілій.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Перебування обвинуваченої в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України не є обставиною, що обтяжує покарання, однак, ця обставина є кваліфікованою ознакою інкримінованого злочину обвинуваченій ОСОБА_4 .
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливості конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У відповідності до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, зокрема, що нею вчинено необережний тяжкий злочин, грубо порушуючи правила дорожнього руху, всі обставини вчинення злочину, в тому числі, що обвинувачена перевищила допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, керувала технічно несправним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, (ступінь алкогольного сп`яніння 1,23 проміле алкоголю в крові), особу винної, зокрема, що вона вперше притягується до кримінальної відповідності, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, її молодий вік, позитивну характеристику по місцю проживання, повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, відсутність претензій з боку потерпілої.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства і вважає необхідним призначити їй мінімальне покарання пов`язане із позбавленням волі в межах санкції норми ч. 3 ст. 286-1 КК України з позбавленням права керування транспортним засобом. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
При призначенні покарання суд відхиляє посилання захисника ОСОБА_5 та прокурора про можливість застосування ст. 69 КК України з огляду на наступне.
Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
При цьому, суд виходить із того, що вчинений злочин обвинуваченою ОСОБА_4 , хоча вчинений з необережності, разом з тим, сідаючи за кермо транспортного засобу обвинувачена ОСОБА_4 не могла не розуміти значення своїх дій та могла передбачити їх негативні наслідки. Тобто обвинувачена сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не могла не розуміти, що вона піддає загрозі як своє життя так і життя пасажирів автомобіля. Саме цей стан - стан алкогольного сп`яніння сприяв тому, що обвинувачена не впоралася з керуванням автомобіля, втративши контроль над керуванням транспортного засобу, що потягло до перекидання автомобіля та загибелі пасажира, одночасно створила загрозу як власному життю так і життю ще двох пасажирів, які знаходились в салоні автомобіля.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що підстав для застосування відносно ОСОБА_4 ст. 69 КК України немає, оскільки не зважаючи на наявність пом`якшуючої обставини та відсутності претензій з боку потерпілої, під час розгляду справи не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України і призначити їй міру покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню у виді тримання під вартою і строк покарання їй обчислювати із часу взяття під варту 05 травня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 3 432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 40 копійок.
Речові докази предмети одягу, в які була одягнена потерпіла ОСОБА_6 , що перебуває на зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 , залишити їй.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: