УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/2225/21

Провадження № 1-кс/638/627/21

12.03.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю начальника відділення СВ Харківського районного

управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3

з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника відділення СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000223 від 26 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 139 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000223 від 26 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 139 Кримінального кодексу України.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючи на посаді лікаря-анестезіолога відділення інтенсивної терапії з ліжками загального та гострих отруєнь (токсикологічного) профілю КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», будучи медичним працівником, який відповідно до статті 78 ЗУ «Основи законодавства про охорону здоров`я» від 19.11.92 №2801-XII зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу, діючи умисно і протиправно, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомогу, яку вона зобов`язана була надати хворому, як лікар, завідомо знаючи, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що в подальшому спричинило смерть ОСОБА_6 за наступних обставин.
Лікар-анестезіолог відділення інтенсивної терапії відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_5 , маючи достатню кваліфікацію та досвід роботи за фахом «Анестезіологія», що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, при лікуванні хворого ОСОБА_6 умисно порушила вимоги Конституції України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992, Клятви лікаря України, затвердженої Указом Президента України №349 від 15.06.1992, Етичного кодексу лікаря України, посадової інструкції лікаря- анестезіолога інтенсивної терапії КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», а також Правила внутрішнього трудового розпорядку та Положення про відділення інтенсивної терапії лікарні, достовірно знаючи про наявність в анамнезі у хворого ОСОБА_6 гіпертонічної хвороби 2 ступеня, ішемічної хвороби серця, стану після перенесеного у 2018 році аорто-коронарного шунтування, усвідомлюючи, що у хворого має місце раптове погіршення стану його здоров`я, що непроведення повного та своєчасного обстеження, невстановлення вірного діагнозу та ненадання у зв`язку з цим необхідної, достатньої, своєчасної медичної допомоги, може призвести до тяжких наслідків для здоров`я хворого ОСОБА_6 , у тому числі до його смерті, допускаючи настання таких наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_6 необхідну у конкретному випадку медичну допомогу.
Так, 29.08.19 року ОСОБА_6 за самозверненням було госпіталізовано до гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня». Лікарем приймального відділення, при огляді, хворому ОСОБА_6 встановлено первинний діагноз: хронічний холецистопанкреатит, стадія загострення, гострий панкреатит?, Ішемічна хвороба серця, Діфузний кардіосклероз, серцева недостатність 3 ступеня, стан після аорто-коронарного шунтування (2018) та призначено певні рекомендації щодо лікування останнього.
30.08.2019 року о 09:00 год. хворого ОСОБА_6 оглянуто лікуючим лікарем-гастроентерологом ОСОБА_7 , встановлено: стан середньої важкості, та призначено проведення інструментальних та інших обстежень.
В проміжок часу з 29.08.19 року до 02.09.19 року стан хворого ОСОБА_6 не змінився у бік покращення, а навпаки мало місце раптове погіршення його стану, внаслідок
Після чого, продовжуючи свою злочинну бездіяльність, лікуючий лікар ОСОБА_7 , яка відповідає за процес лікування пацієнта та надання третинної (високоспеціалізованої) стаціонарної медичної допомоги хворому, організацію і проведення усього комплексу заходів, не надавши необхідної та достатньої медичної допомоги хворому ОСОБА_6 , покинула розташування відділення, не організувавши подальше здійснення медичного спостереження хворого ОСОБА_6 , як тяжко хворого або такого, що потребує постійного спостереження, черговими лікарями гастроентерологічного відділення, черговими лікарями лікарні, середнім та молодшим медичним персоналом у свою відсутність.Зокрема проведений ОСОБА_6 загальний аналіз крові № 992 від 02.09.2019, свідчив про наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню та необхідність переведення останнього до відділення інтенсивної терапії, результати якого відображені в історії хвороби (медична карта стаціонарного хворого №9.13927, форма №003/о, затверджена Наказом МОЗ України від 14.02.2012 року №110).
Після чого, 03.09.2019 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я: скарги на виражену слабкість, підвищення температури тіла до 38 градусів Цельсія, зниження артеріального тиску до 60/40, ОСОБА_6 неодноразово оглядався черговим лікарем ОСОБА_8 та за ініціативою останньої черговим лікарем-анестезіологом відділення інтенсивної терапії (по лікарні), ОСОБА_5 .
Так, 03.09.2019 року, о 19:30 год. ОСОБА_6 оглянуто черговим лікарем-анестезіологом відділення інтенсивної терапії (по лікарні), ОСОБА_5 , яка, незважаючи на стан хворого та результати загального аналізу крові №992 від 02.09.2019 року, що свідчив про наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню, лише рекомендувала інфузійну терапію та, за наявності уже існуючих підстав для цього, не забезпечила переведення останнього у відділення інтенсивної терапії, з посиленням антибактеріальної і дезінтоксикаційної терапії.
Лікар відділення інтенсивної терапії ОСОБА_5 о 19:30 год. 03.09.2019 року не бачив підстав для переведення ОСОБА_6 до відділення інтенсивної терапії, хоча такі «підстави» вже існували майже 1,5 доби.
У подальшому, 04.09.2019 року лише о 03:50 год., за сплином ще майже 9 годин після первинного огляду лікарем анестезіологом, під час повторного огляду ОСОБА_6 черговим лікарем анестезіологом ОСОБА_5 , у зв`язку з вкрай важким станом здоров`я хворого переведено у відділення інтенсивної терапії для подальшого лікування, де 05.09.2019 року о 02:00 год. наступила смерть останнього.
Таким чином, ОСОБА_9 , маючи вищу медичну освіту, кваліфікаційний досвід у роботі та атестаційну категорію за спеціальністю «анестезіологія», неналежно виконуючи свої професійні обов`язки лікаря- анестезіолога, внаслідок недбалого ставлення до них, достовірно знаючи, що стан хворого ОСОБА_6 у період часу з моменту його госпіталізації до гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» 29.08.2019 року, встановлення у останнього згідно загального аналізу крові №992 від 02.09.2019 року, який свідчив про наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню та необхідність переведення останнього до відділення інтенсивної терапії, розвитку у останнього гіпертермії та погіршення стану здоров`я після огляду хворого ОСОБА_6 о 19:30 год. 03.09.2019 року, достовірно знаючи, що його стан здоров`я не змінився у бік покращення, а навпаки, не зважаючи на допомогу, що йому надавалась, погіршувався, будучи зобов`язаною, як лікар-анестезіолог, надати адекватну, належну та в повному об`ємі медичну допомогу, не забезпечила останньому надання кваліфікованої медичної допомоги, яку потребував ОСОБА_6 та не перевела його у відділення інтенсивної терапії задля надання останньому адекватної та своєчасної медичної допомоги.
ОСОБА_5 допустила дефект у наданні ОСОБА_6 медичної допомоги: при ознайомлені з медичною картою стаціонарного хворого №9.13927, форма №003/о, затверджена Наказом МОЗ України від 14.02.2012 року №110 та наявними в ній результатами клінічного аналізу крові від 02.09.2019 року та аналізу крові на рівень С-реактивного білка, які свідчили про запальний процес в організмі з ознаками ендогенної інтоксикації важкого ступеню, не забезпечила природними системами детоксикації та медикаментозною терапією, що проводилась, компенсації ендогенної інтоксикації. Крім того, хоча у той же день (03.09.2019), під час огляду ОСОБА_6 о 19-30 год. були підстави для проведення аналізу крові на стерильність, він був виконаний лише через 2 дні, тобто критично несвоєчасно.
У період часу з 02.09.2019 року до моменту переводу ОСОБА_6 до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної і дезінтоксикаційної терапії (04.09.2019 о 03:50), після огляду о 19:30 год. 03.09.2019 року лікар анестезіолог ОСОБА_5 повинна була перевести хворого ОСОБА_6 до відділення інтенсивної терапії, ураховуючи дані клінічних оглядів, наявні дані лабораторних досліджень (загальний аналіз крові показники С-реактивного білку крові), які були інтерпретовані не правильно, не проведені інші лабораторні дослідження (загальний аналіз крові із лейкоцитарною формулою, визначення показника прокальцитоніну, бактеріологічне дослідження крові) для верифікації стану ОСОБА_6 .
Таким чином, лікар анестезіолог ОСОБА_5 в період з 19:30 год. 03.09.2019 року до 03:50 год. 04.09.2019 року без поважних причин, легковажно розраховуючи на ненастання тяжких наслідків для здоров`я та життя, не надали належної, своєчасної і кваліфікованої медичної допомоги хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку вона зобов`язана були надати відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, якість надання профільної допомоги хворим, як лікуючий лікар та лікар анестезіолог, відповідно, завідомо знаючи, що ненадання своєчасної медичної допомоги може мати тяжкі наслідки для хворого у вигляді його смерті, а саме: не надала достатньої медичної допомоги хворому ОСОБА_6 , не змінила своєчасно тактику обстеження та лікування, спрямовану на встановлення причин погіршення стану хворого ОСОБА_6 , з урахуванням розвитку гіпертермії, встановлення вірного діагнозу, не призначили ефективного, відповідно до усіх життєвих показників хворого, лікування; ОСОБА_5 в межах своєї компетенції не змінила у бік посилення антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію та не вжила з 19:30 год. 03.09.2019 року, заходів для переведення хворого ОСОБА_6 до відділення інтенсивної терапії.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи від 25.05.2020 року №031-170-2019 смерть ОСОБА_6 , настала внаслідок синдрому системної запальної реакції з подальшою реалізацією у сепсис (в формі септицемії) з розвитком поліорганної недостатності (ниркової в першу чергу, серцево-судинної, дихальної). У даному випадку, мали місце дефекти надання медичної допомоги, у вигляді «бездіяльності лікаря», які перебувають в наявному причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_6 .
Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №031-85-2020 від 16.11.2020 року встановлено, що: при надходженні пацієнта у відповідне відділення лікарні у робочий час, він потрапляю у «розпорядження» лікуючого лікаря, у неробочий час - чергового лікаря відділення, якого у наступний день «змінює» лікуючий лікар; лікуючий/черговий лікар «повторює» такі ж самі дії лікаря приймального відділення, попередньо вивчивши його дані, за необхідністю розширює обсяг лабораторно-інструментальних обстежень, призначає лікування.
Як вбачається з вищенаведеного: вся «відповідальність» за процес лікування пацієнта перебуває за лікуючим лікарем, у разі його відсутності за черговим лікарем відділення.
Враховуючи встановлену наявність дефектів в наданні медичної допомоги ОСОБА_6 доцільно «розмежувати» надання медичної допомоги ОСОБА_6 на три етапи: перший: з моменту госпіталізації до ранку 02.09.2019; другий: з ранку 02.09.2019 моменту перевода ОСОБА_6 о 03:50 04.09.2019 до відділення інтенсивної терапії; третій: з 03:50 04.09.2019 до моменту настання смерті ОСОБА_6 о 01:30 год. 05.09.2019 року.
На першому етапі: при першому огляді ОСОБА_6 лікуючим лікарем о 09:00 год. 30.08.2019 року було призначено проведення ОСОБА_6 інструментальних обстежень, як фіброгастродуоденоскопія (візуалізація стану слизової оболонки верхньої частини травного тракту-стравохід, шлунок, дванадцятипала кишка) та ультразвукове дослідження органів черевної порожнини та серця, які виконані не були.
01.09.2019 року о 20:00 лікарем (напевно, черговим) була призначена антибактеріальна та дезінтоксикаційна терапія (антибіотик зинацеф та плазмозамісний засіб реосорбілакт) лише на підставі скарг ОСОБА_6 при відсутності будь-яких лабораторних підстав для цього.
На третьому етапі при обґрунтованій підозрі щодо наявності септичного стану ОСОБА_6 , всі діагностично-лікувальні заходи були спрямовані на спробу збереження та підтримання життєво-важливих функцій його організму (медикаментозна терапія була достатньо та адекватною).
На другому етапі з ранку 02.09.2019 року до моменту переводу ОСОБА_6 о 03:50 год. 04.09.2019 року до відділення інтенсивної терапії при наявності підстав для переведення ОСОБА_6 до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезентоксикаційної терапії, в тому числі враховуючи дані клінічного огляду лікарем такого відділення у вечері 03.09.2019 року о 19:30 год., це зроблено не було, наявні дані лабораторних досліджень (загальний аналіз крові, показники С-реактивного білку крові) не були правильно інтерпретовані, і відповідно, не були проведені інші лабораторні дослідження (загальний аналіз крові із лейкоцитарною формулою, визначення показника прокальцитоніну, бактеріологічне дослідження крові) для верифікації стану ОСОБА_6 на даному етапі діагностичний процес відбувався, але не був завершений зі встановленням причини (діагнозу) такого стану ОСОБА_6 , який у нього мав місце. Медикаментозне лікування ОСОБА_6 на даному етапі було лише симптоматичним щодо проявів перебігу інфекційне запального процесу.
Вищенаведене дозволяє стверджувати про те, що при надходженні ОСОБА_6 до лікарні йому був правильно встановлений діагноз і щодо патології травного тракту, і щодо патології серцево-судинної системи. В подальшому, правильний діагноз щодо наявності сепсису був встановлений лише незадовго до настання смерті ОСОБА_6 (несвоєчасно), що у віддзеркаленні на встановлені дефекти в наданні медичної допомоги. Настання смерті ОСОБА_6 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з такою «несвоєчасністю».
Лікуючий/черговий лікар самостійно встановлює необхідність консультацій лікарями інших (вузьких) спеціальностей в залежності від його інтерпретації причин наявного стану хворого. Наявність при отриманні певних даних та рекомендацій від лікарів інших (вузьких) спеціальностей, лікуючий лікар особисто приймає рішення щодо подальшої тактики лікування.
Вся «відповідальність» за процес лікування пацієнта перебуває за лікуючим лікарем, у разі його відсутності- за черговим лікарем відділення дані лікарі все це зазначають у щоденникових записах ( щодо необхідного обстеження та лікування), дублюючи призначене лікування у «Листку лікарських призначень», при цьому погоджувати це з ким небудь вони не зобов`язані.
Ведучими (основними) в несприятливому перебігу захворювання були як характер самого захворювання (сприятливі умови для транслокації умовно патогенної мікрофлори кишківника), так і дефекти в наданні медичної допомоги у вигляді «бездіяльності лікаря».
Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок «синдрому системної запальної реакції» з подальшою реалізацією у сепсис (в формі септицемії) з розвитком поліорганної недостатності (ниркової в першу чергу, серцево-судинної та дихальної).
Щодо перебігу захворювання у ОСОБА_6 , в тому числі того, яке стало причиною його смерті, з віддзеркаленням на своєчасність встановлення правильного діагнозу, і відповідно, надання медичної допомоги ОСОБА_6 наявні дефекти у вигляді «бездіяльності лікаря», з якими настання смерті ОСОБА_6 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку.
При отриманні 02.09.2019 року результатів клінічного аналізу крові та аналізу крові на рівень С-реактивного білка (які свідчили про запальний процес в організмі з ознаками ендогенної інтоксикації важкого ступеню, переважно за рахунок впливу бактеріальних токсинів та аутолізису тканин, різке зниження реактивності організму з можливим розвитком синдрому поліорганної недостатності, незабезпечення природними системами детоксикації та проводимою медикаментозною терапією компенсації ендогенної інтоксикації (декомпенсація) в той же день були підстави для проведення аналізу крові на стерильність, який було проведено несвоєчасно лише через 2 дні, тобто, 04.09.2019 року (результат якого, до речі, виявився позитивним-бактеріемія, Enterobactercloacae).
Щодо надання медичної допомоги, в тому числі 04.09.2019 року, всі діагностично-лікувальні заходи були спрямовані на спробу збереження та підтримання життєво-важливих функцій його організму (медикаментозна терапія була достатньою та адекватною як в якісному, так і в кількісному обсязі), які перебували в стадії декомпенсації.
Приймаючи до уваги наявні дані бактеріологічного дослідження- виявлення саме в крові умовно патогенних бактерій (Enterobactercloacae), які в нормі у людини «перебувають» у шлунково- кишковому тракті, можна вважати, що саме шлунково- кишковий тракт і був джерелом виникнення сепсису (за рахунок транслокації мікрофлори кишківника). Для встановлення джерела сепсису необхідно було провести вивчення, аналіз та синтез отриманих клініко-лабораторних даних з подальшим проведенням бактеріологічного дослідження крові.
У ОСОБА_6 мали місце такі прояви синдрому системної запальної реакції, як підвищення температури тіла вище 38 градусів Цельсії, підвищення частоти серцевих скорочень (більше 90 за хвилину) та частота дихальних рухів (більш 20 за хвилину).
Окрім цього: результат загального аналізу крові від 02.09.2019, які свідчать про ознаки ендогенної інтоксикації важкого ступеню; рівень С-реактивного білка в аналізі крові від 02.09.2019 року>60 мг/л (при нормі
Діагноз: «Сепсис з невизначенням вогнища, септичний шок» було встановлено консиліумом лікарів лише 04.09.2019 року о 13:30 год., хоча підстави для підозри такого діагнозу з подальшою його верифікацією (необхідність визначення рівня прокальцитоніну та бактеріологічного дослідження крові), були ще 02.09.2019 року.
Погіршення стану хворого ОСОБА_6 переважно було обумовлено «транслокацією мікрофлори кишківника» (проходження життєздатних бактерій та їх токсинів з шлунково-кишкового тракту через слизову оболонку в екстраінтестинальні ділянки макроорганізму (в мезентеріальні лімфатичні вузли, печінку, селезінку, кровоплин).
Наявності дефектів в наданні медичної допомоги (з якими настання смерті ОСОБА_6 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку), і щодо «дотримання вимог нормативних документів», і щодо «відповідальності» лікуючого/чергового лікаря.
В даному випадку, мали місце дефекти в наданні медичної допомоги ОСОБА_6 у вигляді «бездіяльності лікаря»: 02.09.2019 року при наявності у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню він потребував переводу до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії, що зроблено не було.
Також, лікар відділення інтенсивної терапії о 19:30 год. 03.09.2019 року не бачив підстав для переведення ОСОБА_6 до відділення інтенсивної терапії, хоча такі «підстави» вже існували майже 1,5 доби.
За умов відсутності вище перелічених дефектів, настання сприятливого наслідку (збереження життя ОСОБА_6 ) могло би мати місце, наявний причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_6 та вищезгаданими дефектами в наданні медичної допомоги.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 139 Кримінального кодексу України - тобто ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, якщо йому завідомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що спричинило смерть хворого.
Крім того, під час досудового слідства від потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надійшов цивільний позов, ціна якого складає 2000000 гривень, також надійшли цивільні позови від потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ціна позову 2000000 гривень та потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ціна позову 2000000 гривень, тобто заявлені позови на загальну суму 6000000 гривень.
Також під час досудового слідства від потерпілої ОСОБА_12 надійшло клопотання про встановлення рухомого та нерухомого майна та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000223 від 26.01.2021 року.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що у ОСОБА_5 у приватній власності знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою збереження майна, що належить підозрюваній ОСОБА_5 , на яке може бути накладене стягнення у випадку винесення вироку, а також з метою недопущення відчуження майна, виникла необхідність в накладенні арешту на майно останньої, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , якою ОСОБА_5 володіє на праві приватної власності.
В судовому засіданні начальник відділення СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , а також прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 клопотання підтримали у повному обсязі. Просили суд його задовольнити.

У відповідності до приписів частини 2 статті 172 КПК України, слідчий суддя розглядає без повідомлення підозрюваної та її захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Суд, вивчивши матеріали клопотання, а також вислухавши сторону кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
У розумінні положень статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна у розумінні частини 2 статті 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №247225165 від 06.03.2021 року, підозрюваній по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000223 від 26 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 139 Кримінального кодексу України, - ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчим суддею встановлено, що під час досудового слідства від потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надійшов цивільний позов, ціна якого складає 2000000 гривень, також надійшли цивільні позови від потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ціна позову 2000000 гривень та потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ціна позову 2000000 гривень, тобто заявлені позови на загальну суму 6000000 гривень.
Слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), є підстави для задоволення клопотання, та не накладення арешту на об`єкт нерухомого майна підозрюваної може призвести до відчуження цього майна, що може зашкодити кримінальному провадженню.
Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його заявником, майно, на яке він просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що незастосування арешту саме в такий спосіб, про який просить заявник, може призвести до відчуження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що ним надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення-злочину, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись 131, 132, 167, 168, 170, 172, 173 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника відділення СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000223 від 26 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 139 Кримінального кодексу України, задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківської апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1