Справа № 944/4853/20
Провадження №1-кп/944/672/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року за № 50000513, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліс Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не працює, не одруженого, не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 20 травня 2020 року близько о 15 год 30 хв на території господарства, за адресою АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, таємно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зі столу який знаходився на подвір`ї вищевказаного господарства, викрав мобільний телефон торговельної марки «Samsung», серії « НОМЕР_1 », моделі «SM-A705FN/DS», із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_2 , які належали ОСОБА_6 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій майнової шкоди на загальну суму 5 126 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом дізнання за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що відшкодував потерпілій заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 5 200,00 грн. Просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та закрити з цієї підстави кримінальне провадження.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що вина обвинуваченого доведена повністю. Вважає, що він розкаюється у вчиненому лише формально. Також зазначила, що матеріальну шкоду обвинувачений їй повністю не відшкодував, оскільки вартість викраденого мобільного телефону, на її думку, є значно вищою, а також обвинувачений частково знищив інформацію, яка була в мобільному телефоні, зокрема, щодо її професійної діяльності та банківського рахунку. В зв`язку з чим вона доклала значних зусиль і витрат для відновлення цієї інформації.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 Кримінального кодексу України у зв`язку із дійовим каяттям та закрити з цієї підстави кримінальне провадження. Зазначив, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до кримінальних проступків, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю ним правопорушення, повністю відшкодував завдані потерпілій збитки, а саме у розмірі 5200,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою. Також захисник наголосив, що щире каяття обвинуваченого вказано в обвинувальному акті як обставина, яка пом`якшує покарання.

Прокурор в судовому засіданні вказала, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, доведена повністю. Просила призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений, захисник, прокурор та потерпіла в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України як дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

При цьому, суд враховує, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Як зазначено вище, обвинувачений та його захисник просили звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 Кримінального кодексу України у зв`язку із дійовим каяттям та закрити з цієї підстави кримінальне провадження, посилаючись на те, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю правопорушення, повністю відшкодував завдані потерпілій збитки, а саме у розмірі 5200,00 грн.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом ст. 45 Кримінального кодексу України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, крім корупційних злочинів; а також підстави дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому злочині, активному сприянні нею у розкритті цього злочину та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 Кримінального кодексу України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правпорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений в постанові Верховного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 308/7582/17.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди, відшкодування її в інший спосіб.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, яке відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до кримінальних проступків, відшкодував майнову шкоду, завдану потерпілій, у розмірі, вказаному в обвинувальному акті, в судовому засіданні вказав, що щиро розкаявся.

В наданих прокурором матеріалах кримінального провадження відсутні і обвинуваченим не надано жодного доказу, який би свідчив про активне сприяння розкриттю злочину з його боку та щире каяття.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року за № 50000513, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення з боку обвинуваченого, як пом`якшуючої обставини також не вказано.

Також суд враховує, що, як встановлено з наданої прокурором розписки від 22 травня 2020 року, ОСОБА_4 передав мобільний телефон слідчому в порядку ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України, тобто в порядку збирання доказів у кримінальному провадженні на вимогу слідчого, а не з власної ініціативи.

Будь-яких інших доказів активного сприяння ОСОБА_4 у розкритті кримінального правопорушення обвинувачений та його захисник не надали і судом не встановлено.

Крім того, як встановлено з обвинувального акта, у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, вказано його щире каяття у вчиненому правопорушенні. Проте, на думку суду, така обставина носить лише формальний характер.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений в постанові Верховного суду від 19 липня 2018 року у справі № 134/890/17.

Однак, на думку суду, з поведінки ОСОБА_4 не вбачається дійсного, відвертого каяття.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений не надав жодних доказів того, що він намагався примиритись з потерпілою, попросити в неї пробачення, чи відшкодувати шкоду відразу після вчинення кримінального правопорушення тощо.

Також, як встановлено судом, завдана ним майнова шкода була відшкодована лише 29 березня 2021 року, до цього часу, зокрема, під час досудового розслідування ОСОБА_4 не вживав жодних заходів для відшкодування такої шкоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відсутність таких складових дійового каяття, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виключає звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ст. 45 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, відшкодування обвинуваченим потерпілій заподіяної матеріальної шкоди та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди обвинуваченим.

При цьому, суд не враховує як обставину, яка пом`якшує покарання, вказане в обвинувальному акті щире каяття обвинуваченого, з підстав, наведених вище.

Також суд відхиляє доводи потерпілої про те, що обвинувачений не відшкодував заподіяну їй матеріальну шкоду в повному обсязі, оскільки, як встановив суд і описано вище, ОСОБА_4 відшкодував ОСОБА_6 кошти в сумі 5200,00 грн, тобто в розмірі матеріальної шкоди, вказаної в обвинувальному акті 5126,00 грн (так, згідно з висновком товарознавчої експертизи від 29 травня 2020 року № 16/545 вартість викраденого обвинуваченим мобільного телефону визначено в розмірі 5096,00 грн, а згідно з довідкою ФОП ОСОБА_7 вартість стартового пакету мобільного оператора «Київстар», який був у використанні, станом на 20 травня 2020 року становила 30,00 грн.). Отже, обвинувачений відшкодував потерпілій шкоду в розмірі, що перевищує зазначений в обвинувальному акті розмір шкоди. В свою чергу, потерпіла не надала жодних доказів того, що розмір майнової шкоди, заподіяної їй кримінальним правопорушенням, є більшим, ніж 5126,00 грн.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України,

При цьому, суд враховує те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, було внесено зміни до ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, згідно з якими посилена відповідальність за вказане правопорушення у виді штрафу та встановлено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Водночас, даним Законом диспозицію ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України не було змінено.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Кримінального кодексу України в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки він пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, яка була чинною на момент вчинення ним кримінального правопорушення, а саме у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

Крім того, постановами слідчого Яворівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 22 травня 2020 року визнано речовим доказом мобільний телефон марки Samsung Galaxy A70, який передано на зберігання в Яворівський відділ поліції ГУ НП у Львівській області.

Згідно з нормами ч. ч. 1, 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що речовий доказ мобільний телефон марки Samsung Galaxy A70, слід повернути законному володільцю ОСОБА_6 .

Також у кримінальному провадженні здійснено процесуальні витрати у розмірі 980 гривень 70 копійок на проведення товарознавчої експертизи, що підтверджується довідкою Львівського НДЕКЦ МВС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути витрати на залучення експерта в у розмірі 980 гривень 70 копійок.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 366-371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 копійок.

Речовий доказ мобільний телефон марки Samsung Galaxy A70 повернути законному володільцю ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1