Справа № 761/9913/21
Провадження № 1-кс/761/6422/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника власника майна ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду
клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні за №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК Українина майно, вилучене під час проведення обшуку у квартирі, яка на праві спільної власності належить ОСОБА_6 , за місцем періодичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Київстар» чорного кольору з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» у вимкненому вигляді без батареї, імеі: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «ergo» чорного кольору без сім-картки, імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Nokia» золотого кольору з сім-карткою мобільного оператора «МТС» у вимкненому стані, код: НОМЕР_4 ., мобільний телефон марки «Nokia» золотого кольору без сім-картки імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , який вилучено з чохлом чорного кольору, ноутбук марки «Sony» чорного кольору з зарядним пристроєм, сейф сірого кольору з дверцятами білого кольору з електронним кодовим замком, банківська картка «Gold» № НОМЕР_7 «Приват Банк», банківська картка «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_8 № НОМЕР_8 .

В обґрунтування підстав накладення арешту на майно зазначено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 05.11.2019, за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлену досудовим розслідуванням дату, але не пізніше листопада 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з корисливих спонукань, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно та по взаємній згоді між собою, керуючись при цьому корисливою метою, створили та очолили організовану злочинну групу.

Вищевказані особи, попередньо умисно та добровільно зорганізувались у організовану злочинну групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а також прекурсорів, переслідуючи єдиний план злочинних дій. Згідно цього плану було налагоджено незаконне виготовлення наркотичного засобу метадону, психотропних речовин амфетаміну, МДМА, особливо небезпечної психотропної речовини PVP, та прекурсору фенілнітропропену, визначене місце їх незаконного виготовлення, зберігання, а також їх передача від одного співучасника злочину іншому, місця незаконного придбання з метою подальшого збуту психотропної речовини амфетамін, особливо небезпечної психотропної речовини - PVP та прекурсору фенілнітропропену, а також збут зазначених психотропних речовин прекурсорів, підтримання постійного зв`язку між членами злочинної групи. Розроблений ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 план злочинних дій спрямований на отримання матеріальної вигоди від незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та збут речовин, обіг яких заборонений та обмежений, був відомий всім членам організованої групи. Під час злочинної діяльності кожен з учасників організованої групи діяв спільно та узгоджено з іншими її учасниками відповідно до відведених їм злочинних ролей, підкоряючись під час злочинної діяльності ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що виразилось у свідомому, беззаперечному виконанні усіх їх вказівок.

10.03.2021 відповідно до ухвали слідчого суді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2021 за місцем періодичного проживання ОСОБА_7 , у квартирі, в якій проживає ОСОБА_5 (теща ОСОБА_7 )за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Київстар» чорного кольору з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» у вимкненому вигляді без батареї, імеі: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «ergo» чорного кольору без сім-картки, імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Nokia» золотого кольору з сім-карткою мобільного оператора «МТС» у вимкненому стані, код: НОМЕР_4 ., мобільний телефон марки «Nokia» золотого кольору без сім-картки імеі1: НОМЕР_5 , імеі2: НОМЕР_6 , який вилучено з чохлом чорного кольору, ноутбук марки «Sony» чорного кольору з зарядним пристроєм, сейф сірого кольору з дверцятами білого кольору з електронним кодовим замком, банківська картка «Gold» № НОМЕР_7 «Приват Банк», банківська картка «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_8 № НОМЕР_8 .
11.03.2021 року в рамках кримінального провадження №0000184у відповідності до вимог КПК України слідчим СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_21 винесено постанову про визнання речовими доказами вищезазначених речей.

Зогляду на викладене на даний час у слідства виникла необхідність в накладені арешту на вилучене майно з метою подальшого його збереження як речового доказу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання частково,просив накласти арешт на вилучене майно, крім банківської картки, яка належить ОСОБА_22 та зазначив, що ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, а також наявні факти його контактівз підозрюваним, однак станом на день розгляду клопотання про підозру йому не повідомлено.

Власник майна та її представник заперечували проти задоволення клопотання, оскільки зазначали, що ОСОБА_7 за вказаною адресою ніколи не проживав, вилучене майно належить ОСОБА_5 ,а вилучені речі не відповідають визначеним у ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, власника майна та його представника, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядкуст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про якій ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

В свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, у своєму клопотанні прокурор хоча й зазначає, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, однак не конкретизує, яким саме критеріям, та не посилається на докази, здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000184та долучені ним до матеріалів клопотання, якими це підтверджується.

При цьому, клопотання прокурора про арешт майна не містить жодного посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, запобігання яких є завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Так, в судовому засіданні було встановлено та матеріалами, доданими до клопотання про арешт майна,не спростовано, що ОСОБА_7 , будучи чоловіком ОСОБА_23 , а відтак, зятем ОСОБА_5 та ОСОБА_24 , в квартиріза адресою: АДРЕСА_1 , в якій було проведено обшук, не проживає, а лише відвідував її в порядку відвідування родичів. До того ж, докази того, що він займався у вказаній квартирі протиправною діяльністю в матеріалах клопотання також відсутні та в судовому засіданні не подані.

Більш того, слідчий суддя відзначає, що на момент розгляду в суді вказаного клопотання про арешт майна ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000184 жодного процесуального статусу не набув, що також вказує на недоведеність можливості використання майна інших осіб, зокрема, його родичів, як доказу у зазаченому кримінальному провадженні.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно інших осіб.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначені положення Конституції покладено в основуоднією із засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України, в ікяй закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що найважливіша вимога ст. 1 вказаного Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, тобто відповідати вимогам діючих у відповідній державі законів та міжнародним актам.

Враховуючи викладене та з огляду на те, що прокурором у своєму клопотанні не було належним чином доведено необхідності застосування в рамках кримінального провадження № 0000184такого обмежувального заходу як арешт вищевказаного майна, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема, можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження зазначеного майна, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000184, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.3 ст.313 КК України, про накладення арешту на майно відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1