У Х В А Л А
іменем України
Справа № 126/2786/20

Провадження № 1-кп/126/192/2021

09 червня 2021 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3

особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_4

законного представника особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника служби у справах дітей Гайсинської РДА ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бершадь клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру в порядку ст. 498 КПК України у кримінальному провадженні № 0000529 від 03.12.2020 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відносно неповнолітнього:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 7-В класу Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру в порядку ст. 498 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Судом установлено, що 27 листопада 2020 року близько 22 години 20 хвилин в м. Бершадь Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області неповнолітній ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Поповича, наздогнав ОСОБА_8 , який рухався в попутному йому напрямку. Зрівнявшись з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 зрозумів, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння та в нього виник раптовий умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Рухаючись далі, навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , з метою незаконного заволодіння майном, ОСОБА_4 попросив в ОСОБА_8 мобільний телефон, щоб зателефонувати, після того як останній витягнув із кишені своєї куртки належний йому мобільний телефон марки «Doogee» моделі «S60 Lite» та розблокував його, ОСОБА_4 вирвав його із рук ОСОБА_8 та таким чином умисно, відкрито з метою незаконного збагачення заволодів мобільним телефоном марки «Doogee» моделі «S60 Lite» вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №8120/20-21 від 10 грудня 2020 року, 2862 грн. 72 коп. та побіг в протилежному напрямку.

Прийшовши за місцем свого проживання, ОСОБА_4 викрадений мобільний телефон скинув до заводських налаштувань, а два стартових пакети оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 вартістю, згідно довідки виданої магазином «MobiLux», 100 грн. кожен, які знаходилися в даному телефоні, ОСОБА_4 викинув.

28 листопада 2020 року ОСОБА_4 викрадений мобільний телефон марки «Doogee» моделі «S60 Lite» продав за 50 гривень неповнолітньому ОСОБА_9 , жителю м. Бершадь, Вінницької області, який не знав, проте, що даний телефон викрадений.

В свою чергу 28 листопада 2020 року, ОСОБА_9 даний мобільний телефон перепродав за 250 грн. неповнолітньому ОСОБА_10 , жителю с.Флорино Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області, який не знав, проте, що даний телефон викрадений, та який 04 грудня 2020 року був ним добровільно виданий працівникам Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 3062 гривні 72 копійки.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_4 , на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, вперше вчинив суспільно небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, щиро розкаявся у вчиненому.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та підтвердив обставини незаконного заволодіння мобільним телефоном, який належить потерпілому ОСОБА_8 .

Законний представник ОСОБА_5 та представник служби у справах дітей ОСОБА_7 , просили суд, задовольнити клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 , просив суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Потерпілий ОСОБА_8 , в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_4 , містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, його законного представника, захисника, представника служби у справах дітей, враховуючи думку прокурора про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 , відповідно до ст. 22 КК України, не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України, до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а також передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи, мети виправлення неповнолітнього та з урахуванням практики має здійснюватись, як правило, не менше одного року.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_11 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем навчання.

ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння не досягнувши віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії, зазначені в статті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру, суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, його характеристику, умови життя, виховання і поведінку, ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 , примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до ч.1 ст.119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

В судовому засіданні встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000529 від 03.12.2020 наявні витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 490 грн. 32 коп. ОСОБА_4 є неповнолітнім та не має можливості відшкодувати витрати на проведення експертизи. Законний представник ОСОБА_4 його мати ОСОБА_5 на даний час ніде не працює, не має постійного доходу. Родина знаходиться у скрутному матеріальному становищі і тому суд з урахуванням вимог ст.ст. 119, 124, 126 КПК України вважає за можливе повністю звільнити ОСОБА_5 від сплати витрат на проведення експертизи, компенсувавши їх за рахунок держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру в порядку ст. 498 КПК України у кримінальному провадженні № 0000529 від 03.12.2020 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 7-В класу Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 07.12.2020 на мобільний телефон марки «Doogee» моделі «S60 Lite».

Речовий доказ мобільний телефон марки «Doogee» моделі «S60 Lite», переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, повернути ОСОБА_8 як власнику.

Витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 490 грн. 32 коп. компенсувати за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Бершадський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1