Справа № 932/2376/21
провадження №1-кс/932/1367/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро клопотання старшого слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпро ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
31 березня 2021 р до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого слідчий просить накласти арешт на майно шляхом заборони відчуження користуватися та розпорядження легковим автомобілем марки Nissan Teana vin НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 ; 3обов`язати Дніпропетровську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» протягом доби з дня отримання ухвали внести до державного реєстру обтяжень рухомого майна арешт/заборону відчуження користуватися та розпорядження об`єктами рухомого майна транспортними засобами, легковим автомобілем - Nissan Teana vin НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 ;.Головному сервісному Центру МВС України та регіональним сервісним центрам МВС України заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій пов`язаних з оформленням, переоформленням транспортного засобу марки Nissan Teana vin НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н.Заборонити уповноваженим особам ДП «Сетам» , м. Київ, вулиця Стрілецька, будинок 4-6 на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації рухомого майна, а саме транспортного засобу марки Nissan Teana vin НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що а сьогоднішній час виникла необхідність у накладенні арешту на рухоме майно, а саме на транспортний засіб -автомобіль марки Nissan Teana vin НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , оскільки є ризики, що до завершення досудового розслідування, встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, проведення всіх відповідних судово-почеркознавчих та судово авто товарознавчих експертиз, рухоме майно буде відчужене на користь третіх осіб, що в подальшому негативно вплине на хід досудового розслідування.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані додатки, приходжу до наступного.

Під час судового засідання слідчим суддею встановлено, що в провадженні ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000062, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, за фактом здійснення ОСОБА_5 незаконних дій щодо заставленого майна, а саме транспортного засобу Nissan Teana vin НОМЕР_1 .

В ході досудового розслідування у якості потерпілого було допитано гр. ОСОБА_6 , який пояснив, що 01.02.2020 року на підставі розписки про одержання грошових коштів надав у борг своєму знайомому ОСОБА_5 , грошові кошти в розмірі 7000 тис. дол. США строком до 01.04.2020 р., грошові кошти надавалися ОСОБА_5 для власних потреб, під заставу транспортного засобу Nissan Teana vin НОМЕР_3 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу марки Nissan Teanavin JN1BBUJ32U0100008, 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , чорного кольору являється ОСОБА_7 .
У строк зазначений в розписці ОСОБА_8 грошові кошти не повернув, постійно шукаючи різні причини. Починаючи з 18.01.2021 р. гр. ОСОБА_9 перестав виходити на зв`язок.
Після неодноразових спроб вийти з ОСОБА_10 на зв`язок ОСОБА_6 вирішив на підставі довіреності, яка була видана на його знайомого ОСОБА_11 здійснити продаж транспортного засобу Nissan Teana vin НОМЕР_3 та за рахунок грошей отриманих від продажу транспортного засобу повернути свої грошові кошти.
Займаючись питаннями пов`язаними з продажом заставного автомобіля Nissan Teana vin НОМЕР_3 стало відомо, що на автомобіль накладе обтяження у зв`язку з відкритим виконавчим провадженням по стягненню заборгованості з ОСОБА_7 на користь іншої фізичної особи.
18.06.19 між ОСОБА_7 та приватною фінансовою установою було підписано кредитний договір, предмет договору 195126 тис. грн., в забезпечення умов кредитного договору ОСОБА_7 підписав договір застави транспортного 3aco6yNissan Teana vin JNBBUJ32U0100008.
На підставі постанови старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області транспортний засіб NissanTeana vin НОМЕР_1 , 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , чорного кольору визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000062.
Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, необґрунтовано, що вказане майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, та не доведені підстави вважати, що майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Із клопотання не вбачається, чи набув власник майна статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

На підставі викладеного, враховуючи що в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, а стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпро ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000062, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України відмовити.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1