Справа № 729/1010/20
1-кп/729/27/21 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 120 202 700 800 00 238 від 07.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Кобижча Бобровицького району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не одруженого, тимчасово непрацюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152 КК України, ч. 2 ст. 186 КК України,-
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 371, 372 КПК України,-
в с т а н о в и в:
У провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , за ч.1 ст.152 КК України, ч.2 ст.186 КК України.
24 червня та 20 липня 2021 року обвинувачений через канцелярію суду надав клопотання про зміну обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Свої вимоги обгрунтовує тим, що йому необхідно до закінчення судового розгляду до винесення вироку у справі пройти курс лікування з дотриманням дієтичного харчування, обіцяє не порушувати всіх покладених судом обов`язків і не допускати будь-які порушення. Також зазначає, що за час досудового та судового розглядуризики на які посилається прокурор були спростовані доказами, свідками та матеріалами.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав своє клопотання з підстав, викладених у ньому.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію підзахисного та просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт.
Потерпіла у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Прокурор проти вимог клопотання обвинуваченого заперечував, в його задоволенні просив відмовити та подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Своє клопотання обґрунтовує тим, що ухвалами Бобровицького районного суду продовжувався запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою. Запобіжний захід ОСОБА_3 було продовжено з метою запобігання ризикам, визначених ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу, вчиняти інші кримінального правопорушення.
На даний час виникла необхідність продовжити строк запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, оскільки 25.07.2021 закінчується строк дії ухвали Бобровицького районного суду, якою ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та перераховані вище ризики, передбачені ст. 177 КПК України не перестали існувати з огляду на наступне.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України. Збільшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, свідчать тяжкість покарання, яке може загрожувати ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме позбавлення волі на строк до шести років, також те, що він характеризується як особа схильна до правопорушень, не має постійного заробітку, сталих соціальних зв`язків, отже може ухилятися від суду, перебуваючи на волі вчиняти тиск на потерпілу, тому інші запобіжні заходи в даному випадку будуть неефективними.
Просить врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
При вирішенні даного питання просить врахувати вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Рішення ЄЄПЛ «Харченко проти України» передбачає, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Таким чином, на даний час ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати.
Розглянувши клопотання обвинуваченого та прокурора, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданого клопотання прокурора, вивчивши матеріали клопотань, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ст. 201 КПК України клопотання про зміну запобіжного заходу повинно бути обґрунтовано, в тому числі, із долученням документів, які підтверджують доводи.
Під час судового розгляду, суд, за нормами ст.331 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Підставою для зміни запобіжного заходу є зокрема наявність нових обставин, які не розглядалися при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин підозри, зменшення встановлених ризиків.
За нормами статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до положень ст. 183 ч.1 КПК України - запобіжний захід - "тримання під вартою" є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
У своєму клопотанні обвинувачений посилається на те, що йому необхідно пройти курс лікування з дотриманням дієтичного харчування, а в умовах СІЗО така можливість у нього відсутня, крім того посилається на зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
У ході розгляду клопотання обвинуваченим не надано будь-яких доказів, що підтверджують наявність обставин на які він посилається в клопотанні, оскільки ним не надано жодних доказів, про те, що йому відмовляють лікування в умовах СІЗО, а навпаки із наданих ним витягів з медичної картки вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до Чернігівської медичної частини ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор" з приводу різних захворювань, при цьому отримував амбулаторне лікування та медичну допомогу. Крім того, як зазначено у витягу за наполяганням ОСОБА_3 призначалося лікування препаратами, які будуть передані його родичами. Також рекомендовано провести обстеження та можливий подальший курс стаціонарного лікування в умовах терапевтичного відділення міжобласної лікарні при ДУ «Темнівська виправна колонія» (№ 10) Харківської області.
Крім того, суд не може взяти до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що його характеризуючі дані, які надав прокурор у судовому засіданні не відповідають дійсності, оскільки надана стороною обвинувачення характеристика про те, що ОСОБА_6 характеризується, як особа, яка схильна до правопорушень, раніше судима, не працевлаштована, серед оточуючих має негативну репутацію, ним та його захисником не спростована протягом тривалого часу розгляду кримінального провадження. Посилання обвинуваченого на те, що згідно показів свідків, які були допитані в судовому засіданні він характеризується позитивно, суд не може прийняти до уваги, оскільки такі повідомлення не містять офіційного характеру.
Таким чином дані, які характеризують особу обвинуваченого, його сімейний, матеріальний стан, та стан здоров`я вже враховувалися під час як і обрання запобіжного заходу, так і під час його продовження і є не достатніми підставами для його зміни.
Суд також звертає увагу, що доводи обвинуваченого на те, що він не має намірів вчиняти тиск на потерпілу не заслуговують на увагу, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений неодноразово висловлював своє негативне ставлення до потерпілої, наполягає на повторному її допиті, повідомляв про те, що вона на даний час намагається витребувати з нього кошти, а також розповсюджує неправдиву інформацію про нього, як своїй подрузі так і в соціальних мережах.
У зв`язку з викладеним вважаю, відсутніми підстави для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки в силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Підсумовуючи вище викладене, на думку суду, прокурором у свою чергу доведено, що заявлені ризики, які були враховані попередньо, продовжують існувати, не втратили своєї актуальності. Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким, обвинувачується у злочинах проти власності та проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, що значно підвищує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, він може переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, певним чином перебуваючи на волі може чинити тиск на потерпілу, свідків, оскільки судом задоволеного його клопотання про повторний допит потерпілої та свідків, відомостей про те, що він за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО у справі відсутні як і те, що до закінчення дії ухвали щодо запобіжного заходу, до 25.07.2021 року, судовий розгляд кримінального провадження не можливо завершити з об`єктивних причин, в тому числі, з урахуванням визначеного обсягу доказів, що підлягають дослідженню, порядку їх дослідження.
З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд вважає, що є наявними підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд приходить до переконливого висновку про задоволення клопотання прокурора.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
Таким чином, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, нових обставин не наведено, а тому клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт, не пов`язаний з триманням під вартою, задоволенню не підлягає.
Виходячи з принципу правової визначеності, суд вважає необхідним, з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою на 60 діб.
Суд вважає, що утримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 369 КПК України, суд -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 вересня 2021 року включно з утриманням його в державній установі "Чернігівській слідчий ізолятор".
Кримінальне провадження відкласти у зв`язку із викликом у судове засідання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , судового експерта ОСОБА_11 на 18 серпня 2021 року год. 10 .00 год .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1