Справа №750/535/17
Провадження №1-кп/750/76/21
У Х В А Л А

07 квітня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, обвинувальні акти якого в об`єднаному кримінальному провадженні внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0010520 від 07.11.2016, №0009726 від 13.10.2016, №0002160 від 19.03.2017, №0003540 від 29.04.2017, №0008874 від 13.11.2018, №0000898 від 09.02.2019, №0008308 від 26.12.2019, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 304, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 361, ч.2 ст. 361 КК України,

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк дії обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою до його застосування, на даний час не змінилися і продовжують існувати. Вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який не має.

Потерпіла заперечувала проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на стан здоров`я обвинуваченого, необґрунтованість та недоведеність клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника, вважав таке продовження недоцільним.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 30 квітня 2021 року, однак розгляд кримінального провадження не завершено, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, три з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у таких правопорушеннях, може переховуватись від суду, залишити місце проживання у будь-який час, оскільки йому достеменно відомо щодо ймовірної відповідальності за даними кримінальними правопорушеннями, перебував у розшуку в ході досудового розслідування, може вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що останній ніде офіційно не працює, оскільки доказів іншого не надано, не встановлена наявність стабільної роботи та відповідно доходів від такої, тобто не встановлено законних джерел до існування, що свідчить про те, що джерелом його можуть бути доходи, отримані в результаті злочинної діяльності, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема й за вчинення злочинів проти власності, інкриміновані йому дії вчинив в період непогашеної та не знятої судимості за раніше вчинені злочини, що є безсумнівним доводом на користь того, що обвинувачений має стійку схильність до вчинення злочинів, враховуючи і кількість обвинувальних актів, направлених до суду, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, суд враховує, що з часу обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на поведінку ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні, суд бере до уваги те, що перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, аніж тримання під вартою, останній зможе переховуватися від суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. До того ж, обвинувачений вчинив інкриміновані йому дії в період непогашеної та не знятої судимості за раніше вчинені злочини, що також свідчить про наявність існування заявленого ризику щодо вчинення нових злочинів. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу. Переконливих доводів щодо запобігання наявних ризиків не надано, а тому підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не вбачається. Крім того, в судовому засіданні не встановлено будь-яких ґрунтованих даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору. У разі погіршення стану здоров`я та відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини слідчого ізолятору, обвинувачений може бути направлений до лікувальних закладів міста.

Виходячи з принципу правової визначеності суд вважає необхідним, з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою до 05 червня 2021 року.

Розмір застави 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн., визначений ухвалою слідчого судді від 13.01.2021 року, залишається незмінним, обгрунтованих підстав для зменшення розміру застави, як про це зазначалось захисником, в судовому засіданні не було доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 193, 199, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 05 червня 2021 року з подальшим триманням в Чернігівському слідчому ізоляторі.

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1