Справа № 202/808/21
Провадження № 1-кс/202/699/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

5 лютого 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000924 від 16.06.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на земельну ділянку комунальної форми власності без кадастрового номеру, яка розташована біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1329 га, яка розташована у прибережній захисній смузі річки Підпільна, шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000924 від 16.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 4 ст. 197-1 КК України, а саме за фактом самовільного зайняття ОСОБА_4 прилеглої до його домоволодіння земельної ділянки, яка знаходиться у водоохоронній зоні за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення бетонного паркану на відстані приблизно 4 метри від узрізу води річки Підпільна.

Слідчий у клопотанні зазначає, що земельну ділянку комунальної форми власності без кадастрового номеру, яка розташована біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1329 га, яка розташована у прибережній захисній смузі річки Підпільна, визнано речовим доказом.

З метою запобігання спробам подальшої забудови самовільно зайнятих земельних ділянок комунальної власності, на яких знаходиться будівля, а також самовільно вирита копанка та встановлено бетонний паркан, а також з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення їх пошкодження, псування, знищення та подальшого відчуження особами, що вчинили злочин, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначену земельну ділянку шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

У судовому засіданні слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, пояснивши, що не має наміру вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, яка визнана речовим доказом.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000924 від 16.06.2020 року, в якому 3 лютого 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 4 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні та самовільному будівництві будівель, споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьою статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому згідно з частиною 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В своєму клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1329 га, шляхом заборони її відчуження, розпорядження та користування нею з метою її збереження як речового доказу.

При вирішенні питання про арешт зазначеної земельної ділянки, слідчий суддя бере до уваги специфіку зазначеного речового доказу як нерухомого майна, переміщення якого неможливе без нанесення значної шкоди його вартості та призначенню, а також те, що підозрюваний не є власником цієї земельної ділянки. Дана земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді, тобто є об`єктом права комунальної власності.

Відтак, слідчий суддя вважає, що застосування заборони відчуження та розпорядження земельною ділянкою, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, є невиправданим.

Крім того, слідчий суддя вважає, що слідчим недоведені підстави для заборони користування зазначеною земельною ділянкою.

Об`єктивні підстави вважати, що земельна ділянка, на яку слідчий просить накласти арешт, може бути пошкоджена, знищена чи зіпсована немає.

Доводи слідчого, викладені у клопотанні, щодо можливої подальшої забудови самовільно зайнятої земельної ділянки, на якій знаходиться будівля та самовільна вирита копанка та встановлений бетонний паркан, не підтверджені.

На переконання слідчого судді, накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована біля домоволодіння по АДРЕСА_1 та належать до комунальної власності, не відповідатиме завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності та може порушити права власника земельної ділянки територіальної громади в особі Піщанської сільської ради.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що звільнення цієї земельної ділянки має здійснюватися у порядку, визначеному законом.

За таких обставин у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна земельної ділянки комунальної форми власності без кадастрового номеру, яка розташована біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1329 га, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1