Ухвала
Іменем України

24 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 758/4954/17
провадження № 51-851ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості від 21 березня 2017 року, з уточненнями від 18 квітня 2017 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000799. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено узгоджене покарання із застосування статті 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки без конфіскації майна.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вирок місцевого суду повернуто особі, яка її подала.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог посилаються на позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 347кс15, та стверджує, що апеляційний суд безпідставно позбавив ОСОБА_4 права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки вирок, постановлений стосовно ОСОБА_5 стосується його прав і свобод.
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних міркувань.
Положення пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Кримінального кодексу України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено статтею 393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною 2 статті 24 КПК.

З огляду на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 51-5394кмо19, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог статті 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.
Дані, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальний акт, повідомлення про підозру, тощо), не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб.
Як наголошує об`єднана палата у зазначеній вище постанові, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня іншою особою, яка не була учасником судового провадження, ключовим є з`ясувати, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.
На думку колегії суддів, апеляційний суд, належними чином перевірив скаргу ОСОБА_4 і дійшов обґрунтованого висновку що вирок, постановлений стосовно ОСОБА_5 , не зачіпає його прав та інтересів, а тому апеляційну скаргу повернув особі, яка її подала.
Виходячи з формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, воно стосується виключно обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК, який уклав угоду про визнання винуватості. Правомірності дій інших осіб місцевий суд не досліджував, оцінку їх діям не надавав. При цьому докази, досліджені районним судом виключно у рамках винуватості ОСОБА_5 , а отже преюдиційних фактів під час розгляду справи в суді відносно інших осіб не встановлювалося.
За викладених обставин, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вирок місцевого суду у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 3 статті 399 КПК, з чим погоджується і колегія суддів.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 за доводами, викладеними у ній, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктами 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3