Справа № 453/258/21
№ провадження 1-кп/453/61/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2021 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ;
за участю прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, депутатом не являється, раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,-
ОСОБА_4 13.11.2020 року, близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи за адресою: с. Орява, вул. О. Довженка Сколівського району Львівської області, неподалік житлового будинку № 40, та здійснюючи розвантаження лісопродукції породи «смерека» довжиною шість і вісім метрів, за допомогою маніпулятора на вантажному автомобілі марки «Урал 4320», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи з необережності, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча у вказаній ситуації повинен був і міг їх передбачити, якщо б пересвідчився у відсутності в зоні роботи машини та зоні дії маніпулятора сторонніх осіб, знаходячись біля пульту керування маніпулятором, почав опускати дерев`яну колоду породи «смерека» довжиною вісім метрів на землю та не пересвідчившись у безпечності здійснення вказаного маневру маніпулятором, в якому знаходилась колода, зачепив нею голову ОСОБА_5 з лівої сторони, внаслідок чого потерпіла отримала травму, впала на землю та втратила свідомість.
В результаті неправомірних необережних дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки (склепіння черепа), що відповідно до висновку експерта, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 , заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,- про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 50 000 гривень та 1 000 гривень - витрат на професійну правничу допомогу.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та пояснив, що 13.11.2020 року, близько 17 години 30 хвилин, він перебував на вул. Довженка в с. Орява Сколівського району Львівської області, поблизу житлового будинку № 40, де здійснював розвантаження лісопродукції породи «смерека», за допомогою маніпулятора на вантажному автомобілі. Не пересвідчившись у відсутності в зонах роботи машини та маніпулятора сторонніх осіб, став опускати дерев`яну колоду довжиною вісім метрів на землю. Під час виконання вказаного маневру, зачепив дерев`яною колодою, яка знаходилась в маніпуляторі, голову ОСОБА_5 з лівої сторони. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті не оспорює, як і докази на їх підтвердження. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається у скоєному. Цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням не визнав, вказав, що вважає, що потерпілій не було заподіяно моральної шкоди, а лише матеріальну.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також мають відношення до цивільного позову.
На підставі вищевикладеного, суд, допитавши обвинуваченого, оцінивши всі здобуті по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого наслідки та обставини вчиненого ним злочину.
У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно висновку, наданого в досудовій доповіді Сколівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, складеної 17.03.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що існує низький ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). Виконання покарання у громаді можливе= за умови здійснення з боку пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи вище наведене, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, крім обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини скоєного злочину, а також особу обвинуваченого, який, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, тому з урахуванням обставин кримінального провадження і даних про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, в межах санкції ст. 128 КК України у виді громадських робіт.
Щодо вимог цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 1 000 гривень, завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що упродовж кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_5 було спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, а також негативних переживань, через тривале перебування на лікарняному, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій спричинена моральна шкода, розмір якої судом оцінюється у 12 000 гривень і яка підлягає стягненню з обвинуваченого.
Враховуючи вище викладене, цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Пунктом 1 частини 1 статті 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19, визначено, що відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Крім цього, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа. Таким чином, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, в якій сформовано правову позицію щодо вирішення питання про відшкодування витрат учасників справи на правову допомогу та застосування ст. ст. 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Потерпіла надала суду квитанцію прибуткового касового ордера № 40 від 03.03.2021 року про надання консультації та оформлення позовної заяви адвокатом на суму 1 000 гривень.
Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 гривень.
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Судових витрат на залучення експертів та речових доказів у даному кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 12 000 (дванадцять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної, внаслідок кримінального правопорушення моральної шкоди та 1 000 (одну тисячу) гривень витрат на правову допомогу.
Цивільний позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Цивільний відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя