ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/407/21 Справа № 203/4760/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором, та продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.03.2021 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначає, що надані до клопотання матеріали кримінального провадження, в достатній мірі свідчать про факт вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України та обґрунтовану підозру у їх вчиненні ОСОБА_7 .
Вказує, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про обставини кримінального провадження, підозрюваний за допомогою вказівок, порад може сприяти переховуванню та уникненню від кримінальної відповідальності інших осіб, які є причетними до вчинення злочину, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити засоби та знаряддя вчинення злочинів, речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування та місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено.
Підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з наведеними вище обставинами суттєво збільшує ризики його переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.
Вказані обставини в своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що ризики, які враховувались при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали та перебуваючи на свободі підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжити свою злочинну діяльність, перешкоджаючи встановленню важливих обставин у кримінальному провадженні та об?єктивному проведенню досудового розслідування.
Також зазначає, що через обсяг необхідних слідчих та процесуальних дій, які слід провести у кримінальному провадженні, закінчити досудове розслідування до спливу строку застосованого до підозрюваного запобіжного заходу не вбачається можливим.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене та відповідно до ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти наявним ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого, погоджене з прокурором, відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики є недоведеними, слідчим суддею проігноровано вимоги глави 18 КПК України щодо обов`язку прокурора доводити не лише наявність ризиків, але й що ці ризики не зменшились; прокурором до клопотання не було доданого жодного доказу, який би підтверджував наявність хоча б одного із заявлених ризиків.
Зазначає, що досудове розслідування по вказаному провадженню триває вже майже 6 місяців, однак слідчим суддею проігноровано цей факт, а також те, що за цей час сторона обвинувачення мала досить часу для проведення всіх необхідних слідчих дій.
Вказує, що ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001937, було внесено заставу, та до 30.12.2020 року він перебував під заставою, жодним чином її не порушив.
Також зазначає, що слідчий суддя переніс тягар доведеності на захист, вимагаючи довести, що людина має бути звільнена з під варти
Також вказує, що слідчий суддя дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, жоден з яких не посилається на ОСОБА_7 взагалі, дослідивши протоколи обшуків, відповідно до яких працівниками поліції нічого не вилучен, вислухавши прокурора, який обмежив свій виступ виключно механічним зачитуванням письмового клопотання, дослідивши письмові та усні заперечення сторони захисту, зробив висновок, що прокурор зміг довести як обґрунтованість підозри, так і ризиків.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника, її доводи вважав безпідставними.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
З вимог ст. 177 КПК вбачається, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000541 від 03.08..2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч.ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.
29.12.2020 року в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_7 та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді, щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, що відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, злочини вчинено за попередньою змовою групою осіб, також ОСОБА_7 не має постійного джерела доходу, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та може вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Також, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про обставини кримінального провадження, за допомогою вказівок, порад, може сприяти переховуванню та уникненню від кримінальної відповідальності інших осіб, які є причетними до вчинення злочину, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити засоби та знаряддя вчинення злочинів, речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування та місцезнаходження яких на теперішній час не встановлено.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , особи підозрюваного, необхідність проведення слідчих та процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, що є тяжкими та особливо тяжким злочинами, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, характеризуючі данні про його особу, конкретні обставини справи, вік та стан здоров`я.

Проте, вищезазначені данні про підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з належним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є достатньо обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4