ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю учасників судового провадження:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000790 від 30.03.2021 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 червня 2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Привороки Глибоцького району Чернівецької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина 2019 року народження, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого:
- вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.02.2002 року за ст. 185 ч. 2, ч. 3, ст. 15, ст. 185 ч. 3 КК України (редакція від 2001 року) на три роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням із іспитовим строком два роки;
- вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03.07.2002 року за ст. 185 ч.2, ч.3, ст. 70, ст. 71 ч.1 КК України (редакція від 2001 року) на три роки шість місяців позбавлення волі;
- вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.04.2005 року за ст. 15, ст. 185 ч.3, ст. 185 ч.3, ст. 70, ст. 71 КК України (редакція від 2001 року) на чотири роки позбавлення волі;
- вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.01.2008 року за ст. 185 ч. 3, ст. 71 ч.1 КК України (редакція від 2001 року) на чотири роки один місяць позбавлення волі;
- вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21.05.2012 року за ч.2, ч.3 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 4 (чотири) місяці
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

__________________________________________________________________________
ЄУНСС: 715/1143/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Провадження №11-кп/822/310/21 Доповідач: ОСОБА_1
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено обраним до набрання вироком законної сили, строк відбування покарання встановлено обчислювати з 06 квітня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 50 530 грн.
Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_6 7 000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи апелянтів.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять змінити вирок та пом`якшити призначене покарання, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2-х років позбавлення волі.
Апелянти зазначають, що ОСОБА_6 звільнився з місць відбування покарання 21 січня 2015 року на окупованій території Донецької області, а тому його судимість погашена у відповідності до ст.89 КК України.
Обвинувачений та його захисник також звертають увагу на те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання.
Дані обставини, на думку сторони захисту, дають підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 29 березня 2021 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за кримінальні правопорушення проти власності, під час не знятої та не погашеної встановленої законом судимості, перебуваючи на території домогосподарства, яке належить ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_3 , шляхом віджиму вікна проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 1920 дол. США, що становить 53 698,36 грн., 340 Євро, що становить 11 204,08 грн., 40 300 грн. та золоті вироби на загальну суму 134 341,68 грн., срібні вироби на загальну суму 12 743,66 грн., та вироби з недорогоцінних металів з недорогоцінного каміння (біжутерія) на загальну суму 334,45 грн.
Після чого з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 252 622,23 грн.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення поданих апеляційних скарг та просили залишити без змін вирок районного суду.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату і час апеляційного розгляду була належним чином повідомлена. У відповідності до ч.4 ст.405 КПК України, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кримінальне провадження розглядалося судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались.
Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України та доведеність його вини, апелянтами не оспорюється, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог при ухваленні вироку дотримано у повній мірі.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Дотримуючись вказаних вимог, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставини вчинення кримінального правопорушення розмір викраденого у потерпілої майна, дані про сімейний та майновий стан обвинуваченого, стан його здоров`я.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України є раніше не судимим, спростовано у ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та підтверджується матеріалами фіксації судового засідання, оскільки під час уточнення анкетних даних обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що звільнився з місць позбавлення волі 21 квітня 2015 року. Колегія суддів критично ставиться до тверджень обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_6 звільнився достроково з місця відбування покарання та оцінює їх як обрану лінію захисту з метою пом`якшення покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції враховано визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
При цьому, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 положень ст.69 КК України, оскільки наявні пом`якшуючі обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого та фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_6 був неодноразово засуджений за вчинення тяжких злочинів, по жодному з яких судимість не погашена, так як кожного разу строк погашення судимості переривався вчиненням нового злочину. Наведене свідчить про стійку системність і схильність
обвинуваченого до вчинення умисних корисливих злочинів, а тому підстави для застосування ст.69 КК України відсутні.
Таким чином, на переконання колегії суддів, покарання у виді чотирьох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим підстав для зміни вироку суду першої інстанції та пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає. При призначенні покарання судом першої інстанції враховано всі обставини, на які посилаються апелянти у своїх апеляційних скаргах.
Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

17.08.2021 року
(дата засвідчення копії)