Справа № 206/2156/21
1-кп/206/168/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого суді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000555 від 21.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 222 КК України,

учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2021 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінальних правопорушень передбаченого ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 222 КК України.

Ухвалою суду від 24.05.2021 вказане кримінальне провадження було призначено до підготовчого судового засідання на 27.05.2021 на 15 год. 00 хв.

В підготовчому судовому засідання прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по вказаному кримінальному провадженню, в обґрунтування поданого клопотання зазначив, наступне. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 222 КК України, які згідно зі ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, нетяжких злочинів та кримінальних проступків, найсуворіша санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі стоком до 6 років, також перебуваючи на випробувальному терміні, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує. Окрім цього, ОСОБА_3 не має стійких соціальних зв`язків, неповнолітніх дітей на утриманні не має, у нього не має потреби доглядати за своїми батьками. Також, ОСОБА_3 знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки він усвідомлює, що вручене йому обвинувальний акт у вчиненні кримінальних правопорушень, базується у тому числі на показах потерпілих та свідків, у зв`язку з чим ОСОБА_3 може впливати на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схилення їх до зміни показів, чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування у даному кримінальному провадженні. Отже, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Враховуючи вищевикладене, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найтяжчого запобіжного заходу, слід розглядати як крайню необхідність, оскільки всі інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні, щодо заявленого клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечував.

Суд, дослідивши клопотання про обрання запобіжного заходу, вислухавши думку обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт з додатками, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно позиції Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до вимог ст.ст.177,178,183,194,200 КПК України та п. «е» ч.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
При вирішенні питання про застосування обраного запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень за ознаками ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 222 КК України, - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення судового розслідування не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа може вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в заявленому клопотанні можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду потреб судового розслідування.
Таким чином, для застосування обраного запобіжного заходу є необхідність наявності не тільки обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 усвідомлює, що він підозрюється у скоєнні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, тому є підстави вважати, що він усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду.
Разом з тим, суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 222 КК України, які згідно зі ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, нетяжких злочинів та кримінальних проступків, найсуворіша санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі стоком до 6 років. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки останньому відомо їх анкетні данні та місце мешкання, та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.
Враховуючи викладене, ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, та можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, крім того, ОСОБА_3 будучи раніше судимим за корисливі злочини, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову, вчинив нові умисний корисливий злочин.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та долучені до нього матеріали, свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, його вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_3 однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні нетяжкого злочину та тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
А відтак застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі: обґрунтованістю підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкістю покарання, на думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, в той час як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_3 , тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 23.07.2021 до 12 год. 00 хв. включно.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 314, 315, 177, 178, 199, 372КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000555 від 21.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357 та ч.1 ст. 222 КК України - задовольнити.
Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів починаючи з 27.05.2021 до 23.07.2021 до 12 год. 00 хв. включно
Ухвали суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1