У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000029 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комісарівка Березанського району Миколаївської області, громадянин України, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, без місця реєстрації, без постійного місця проживання, тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.01.2021 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 25 612 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні на загальну суму 42 352 грн. 07 коп. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновків суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 є надто суворим та не відповідає особі обвинуваченого.

Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_6 суд послався на негативну характеристику ДОП Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, яка була складена за період часу який не перевищував одного місяця, тобто періоду, коли ОСОБА_6 тимчасово мешкав у покинутій будівлі, втративши можливість сплачувати за оренду квартири. При цьому обвинувачений повідомляв суд під час допиту, що він дійсно мешкав у покинутій будівлі, що окрім нього нею користувалися і інші громадяни, що у будівлі лише ночував та харчувався, а більшість свого часу працював вантажником. Вважає, що складена відносно ОСОБА_6 , характеристика не є і не може бути об`єктивною у зв`язку з малим часом перебування обвинуваченого у полі зору правоохоронних органів і не може бути врахована під час ухвалення вироку.

Зауважує, що обвинувачений не має навичок надання першої медичної допомоги, не мав мобільного телефону, щоб викликати швидку, перебував у стані ступору щодо вчиненого, а у момент вчинення злочину поряд нікого не було. Перехожі, які викликали швидку допомогу, з`явилися протягом кількох хвилин, після отримання потерпілим поранення, а обвинувачений перебував на місці злочину, очікуючи поліцію та не намагаючись ні покинути його, ні приховати сліди злочину. На думку сторони захисту, у момент безпосереднього після вчинення злочину, ОСОБА_6 не мав реальної змоги надати допомоги потерпілому.

Вказує, що обвинувачений мав пом`якшуючі обставини, а саме вибачився перед матір`ю загиблого, визнав в повному обсязі цивільний позов і судові витрати, має реальну змогу сплатити матеріальну і моральну шкоду, за рахунок арештованого в нього майна - паїв.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 05.01.2021 близько 18:00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого тимчасового проживання у приміщенні нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
В цей час до приміщення зазначеної нежитлової будівлі зайшов знайомий ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , 1987 року народження. В ході спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин розпочався конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_9 .
Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та свідомо бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілому, утримуючи у правій руці ніж, умисно наніс вказаним ножем один удар область шиї ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді колото - різаного поранення шиї.
Після отримання удару ОСОБА_9 вийшов з приміщення нежитлової будівлі, зробив декілька кроків, впав на землю та через незначний проміжок часу помер на місці пригоди. Смерть ОСОБА_9 настала в результаті одного колото - різаного поранення шиї з ушкодженням магістральних судин (загальної сонної правої артерії та вени), яке супроводжувалося гострою зовнішньою кровотечею. Дане ушкодження утворилося незадовго до настання смерті від однократної колюче - ріжучої дії предмета типу клинка ножа, що має вістря, обух та лезо (вірогідніше за все довжиною не менше ніж 11 см.). Вказане тілесне ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться у прямому причинно - наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_6 явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про пом`якшення призначеного покарання, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просить призначити.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що характеристика на обвинуваченого була складена за період часу який не перевищував одного місяця, а тому не може бути врахована під час ухвалення вироку, апеляційний суд вважає неприйнятним, оскільки обвинувачений не має місця реєстрації та постійного місця проживання за яким можливо більш точніше характеризувати його особу.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням, особи обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, характеризується за місцем мешкання негативно, неофіційно не працював, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, не судимий в силу ст. 89 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Спосіб життя обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого ним злочину свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: