Справа №639/2472/20
Провадження №1-кп/639/131/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Курила В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Караванського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 09.01.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.09.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 25.09.2017 року з Харківської виправної колонії (№43) Харківської області умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 2 дні;

- 17.04.2020 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю: сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурорів Богатирьова Д.К., Бурмаки В.А.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , будучи засудженим 23.09.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнившись 25.09.2017 року на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.09.2017 року умовно-достроково на невідбутний строк 11 місяців 2 дні, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив злочин проти власності за наступних обставин:

Так, ОСОБА_1 07.01.2020 року приблизно о 01 годині ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, цілеспрямовано прибув в район розташування багатоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення будь-якого чужого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися всередині вказаного будинку. Саме в той час ОСОБА_1 звернув увагу на незачинені двері до під`їзду №1, куди відразу ж безперешкодно увійшов. Всередині під`їзду вказаного житлового будинку на першому поверсі поряд з квартирою АДРЕСА_3 , де проживає раніше йому не знайома ОСОБА_2 , він помітив два велосипеди «Velox» та «Ardis Rocks», належні останній, які були прикуті велосипедним замком до залізного кільця в стіні, якими й вирішив таємно заволодіти.

При цьому ОСОБА_1 , переслідуючи корисливі мотиви, вирішив використати в якості знаряддя злочину наявні у нього плоскогубці.

Реалізуючи свій злочинний протиправний умисел, ОСОБА_1 , оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи темний час доби, спочатку із застосуванням в якості засобу злочину наявні у нього плоскогубці стиснув ними кінець велосипедного замка, що призвело до його пошкодження та надало можливість здійснювати переміщення велосипедів з місця їх зберігання.

Надалі, ОСОБА_1 , бажаючи довести злочинний задум до кінця, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, та, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій стороні, таємно заволодів велосипедами «Velox», вартістю 550 грн., та «Ardis Rocks», вартістю 2586 грн. 75 коп., вивівши їх з під`їзду вищевказаного житлового будинку.

Таким чином, ОСОБА_1 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для таємного заволодіння чужим майном.

Після цього ОСОБА_1 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_1 завдав потерпілій ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 3136 гривень 75 копійок, що підтверджено висновками судово-товарознавчих експертиз №777 від 21.01.2020 та №911 від 23.01.2020.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_1 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та не оспорює правову кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 надав показання, що в січні 2020 року він не мав місця мешкання та офіційної роботи, мав наркотичну залежність, перебував у скрутному матеріальному становищі. 07.01.2020 року в нічний час, проходячив районі розташування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він помітив через відчинені двері під`їзду якісь речі. Зайшовши всередину під`їзду, він побачив два спортивні велосипеди, які були пристебнуті до стіни.В цей момент ОСОБА_1 вирішив заволодіти вказаними велосипедами. Надалі він, використовуючи в якості знаряддя злочину наявні у нього плоскогубці, перекусив ними замок, після чого вивів велосипеди з під`їзду. Надалі він відвів два викрадених велосипеди до свого знайомого на ім`я ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , та пояснив йому, що велосипеди йому віддали за борги та їх необхідно продати, на що останній погодився. Наступного ранку вони разом прийшли на «Центральний ринок» та продали викрадені велосипеди, спочатку один велосипед за 1000 гривен, а згодом інший - за 500 гривен.

Обвинувачений ОСОБА_1 зазначає, що вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_2 спричинену матеріальну та моральну шкоду, будь-яких претензій потерпіла до нього не має, просить його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_1 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_1 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_1 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_1 скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужою майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_1 встановлено, що він раніше судимий, на обліку в лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, на обліку в лікаря-психіатра в КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не перебуває, хворіє на тяжке інфекційне захворювання - ВІЛ-інфекція, неодружений, дітей на утриманні не має, має середню освіту, на теперішній час працює на волонтерських засадах в Громадській організації «Вірний Шлях - Харків», яка здійснює реабілітацію осіб, які мають наркотичну та алкогольну залежність, що підтверджується довідкою від 08.06.2021 року, а також неофіційно працює будівельником на будівництві, обвинувачений ОСОБА_1 має постійне місце проживання за адресою:АДРЕСА_1 , де проживає разом із матір`ю.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_1 , є щире каяття та добровільне повне відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_1 , є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, дані про особу винного, його відношення до скоєного та щире каяття, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за ч. 2 ст. 185 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При прийнятті рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, судом враховується характер вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином проти власності, той факт, що обвинувачений ОСОБА_1 повністю визнав свою вину та щаро розкаявся, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_2 спричинену матеріальну шкоду на суму 3136,75 грн. та моральну шкоду на суму 5000 грн., потерпіла будь-яких претензій до обвинуваченого не має, що підтверджується її розпискою від 25.06.2021 року, думку потерпілої ОСОБА_2 , яка в поданій до суду заяві просила не карати обвинуваченого суворо, приймаючи до уваги відомості про особу винного, який має постійне місце проживання та неофіційно працює в реабілітаційному центрі на волонтерських засадах, суд приходить до висновку про можливість звільнення на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, судом враховується, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року ОСОБА_1 засуджувався за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу.

Інкримінований злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_1 вчинив 07.01.2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 року по справі №199/1496/17 (провадження № 51-2631кмо19) викладено правовий висновок, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі та в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно із ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк у порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Крім цього, в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №278/1485/19 (провадження №51-4701км20) викладено висновок про те, що перед призначенням судом остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів є зайвим посилання на звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вищевикладене, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_1 необхідно призначити за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та обвинуваченого ОСОБА_1 необхідно звільнити від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Заявлений потерпілою ОСОБА_2 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 3136,75 грн. та моральної шкоди на суму 5000 грн., необхідно залишити без розгляду, оскільки потерпіла не підтримала заявлений цивільний позов, у зв`язку з повним добровільним відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_1 їй спричиненої шкоди.

На підставі статті 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_1 .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року більш суворим покаранням за цим вироком суду, призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 наступні обов`язки, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави процесуальні витрати за проведені Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса судово-товарознавчі експертизи на суму 2355,00 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- СD-R диск з відеозаписом, який надано потерпілою ОСОБА_2 залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя В.О. Курило