Справа № 646/128/21
№ провадження 1-кп/646/239/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.04.2021 м. Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001709 від 31.10.2020 відносно обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, зі слів маючого дитину- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно підсобником, з середньою освітою, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-27.05.2013 Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України засуджений до 4 років 3 місяців позбавлення волі,
-20.01.2016 Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України засуджений до 2 років позбавлення волі,
-02.06.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 10.08.2020 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
30.10.2020, приблизно о 16:00, ОСОБА_5 , перебуваючи, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів та метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, повторно, шляхом пошкодження петлі для навісного запираючого механізму на вхідних дверях проник до гаражу, який розташований за вищевказаною адресою, де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з приміщення вказаного гаражу таємно підготував для викрадення дриль ТМ «FERM» модель «FKB-850/2», вартість якої становить 385грн., та 3 банки з консервацією, які не становлять матеріальної цінності, однак був помічений в цей момент власником гаража, ОСОБА_8 , після чого намагався втекти з місця вчинення злочину, таким чином не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Потерпілий у призначені судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, покарання просив призначити на розсуд суду.
На підставі вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із учасниками судового провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_5 надав наступні свідчення: 30.10.2020, приблизно о 16:00, за адресою: АДРЕСА_2 , пошкодив петлі для навісного запираючого механізму на вхідних дверях проник до гаражу, та намагався викрасти дриль та 3 банки з консервацією після цього був помічений потерпілим.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ним фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українець, громадянин України, не одружений, зі слів має на утриманні дитину ОСОБА_7 , 12.06.2017 року, працює неофіційно підсобником, з середньою освітою, фактично проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває з 1999 року на обліку у лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями, останнє звернення до диспансеру у 2016 році, згідно висновку судово- психіатричної експертизи № 633 від 22.12.2020 року є осудним, в період часу якому відповідає правопорушення перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, останній раз засуджений: 02.06.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10.08.2020 року по відбуттю строку покарання.
Обставиною, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.
Згідно частини 1 статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді старшого інспектора Основ`янського районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_9 від 15.02.2021 року, оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як висока та оцінка небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб має середній рівень. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку сторони обвинувачення, досудову доповідь органу пробації, враховуючи, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та вчинив кримінальне правопорушення через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у вигляді позбавлення волі. Крім того суд враховує, що наявність у його матері 3 групи інвалідності та діагноз у обвинуваченого- легка розумова відсталість з поведінковими порушеннями не є безумовними підставою для можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання чи призначення іншого виду чи розміру покарання.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов не заявлений.
Скасувати арешт накладений ухвалою суду від 03.11.2020 року
Витрати на залучення експерта стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання, з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні № 6/2475СЕ-20 від 11.11.2020 року та 10/5/918СЕ-20 від 13.11.2020 року в загальному розмірі 1471,05 грн.
Скасувати арешт накладений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.11.2020 року дрель з дротом синього кольору ТМ «ferm» в пластиковому корпусі чорного кольору з кнопками синього кольору з боковою ручкою по лівій стороні та навісний замикаючий пристрій з петлею
Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: дрель з дротом синього кольору ТМ «ferm» в в пластиковому корпусі чорного кольору з кнопками синього кольору з боковою ручкою по лівій стороні та замикаючий пристрій з петлею- повернути власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1