КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000768 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 4-х років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2-х років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3-х років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частковота постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 190 667 гривень 25 копійок та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 05лютого 2020 року приблизно о 16 годині ОСОБА_6 , перебуваючи на території гаражного кооперативу, що за адресою м. Київ, вул. Затишна, 7Б, передав автомобіль «Subaru Forester», 2007 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 5LE58G145252, д.н.з. НОМЕР_2 , яким останній користується відповідно до довіреності ВРС № 092546 від 21 квітня 2012 року, для проведення малярних робіт ОСОБА_7 разом із ключами від вказаного автомобіля.

В цей же день, а саме 05 лютого 2020 року приблизно о 23 годині ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, взяв ключі від автомобіля «SubaruForester» д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 161 302, 40 грн., який перебував на ремонті, та виїхав з території гаражного кооперативу, без будь якого дозволу зі сторони власника даного автомобіля ОСОБА_6 ,тим самим незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом.
У подальшому, приблизно о 00 год. 01 хв. 06 лютого 2020 року ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись на перетині вулиць Ганни Ахматової, Тростянецької та Ревуцького в м. Києві, порушив правила дорожнього руху України, не зупинився на законну вимогу екіпажу патрульної поліції «Рубін 251», які виконували на той час покладені на них службові обов`язки, та продовжив рух вулицею Ганни Ахматової в напрямку проспекту Петра Григоренка в м. Києві. Працівники екіпажу патрульної поліції «Рубін 251» розпочали переслідування на службовому автомобілі із увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорів автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 висловлюючи при цьому неодноразово через гучномовець законну вимогу про зупинку вказаного транспортного засобу. Однак водій автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 усвідомлюючи незаконність своїх дій, продовжив рух, неодноразово порушуючи при цьому правила дорожнього руху України та створюючи загрозу життю і здоров`ю громадян та працівників поліції. Тому до переслідування автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 долучилися екіпажі працівників патрульної поліції «Рубін 207» та «Рубін 221».

З метою зупинки автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , приблизно о 00 год. 05 хв. екіпаж «Рубін 251», у складі командира роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_9 , поліцейського роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_10 та інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_11 , за допомогою службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 , перегородили частину дороги поруч із будинком № 7 по вулиці Георгія Ващенка в м. Києві. З метою дублювання вимоги про зупинку транспортного засобу «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вийшов зі службового автомобіля та розмістився поруч з ним, подаючи при цьому сигнал зупинки, проте ОСОБА_7 , вкотре ігноруючи законні вимоги працівників поліції, умисно спрямував автомобіль «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку службового автомобіля «MitsubishiOutlander» д.н.з. НОМЕР_3 з метою його пошкодження та розблокування проїжджої частини. Здійснивши зіткнення передньою правою частиною автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 із задньою правою частиною службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 , продовжуючи чинити активний опір законним вимогам працівникам поліції під час виконання ними службових обов`язків, усвідомлюючи, що його переслідують декілька екіпажів поліції, ігноруючи їх законні вимоги про зупинку транспортного засобу, продовжив рух вулицею Бориса Гмирі в м. Києві, однак внаслідок застосування працівниками поліції відповідно до п. 1, 7 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію» табельної вогнепальної зброї «Форт-17» з метою зупинки транспортного засобу, автомобіль «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 був пошкоджений та припинив рух неподалік будинку №1/2 по вулиці Бориса Гмирі в м. Києві. Після цього, 06 лютого 2020 року приблизно о 00 год. 15 хв. ОСОБА_7 продовжуючи чинити активний опір законним вимогам працівникам поліції під час виконання ними службових обов`язків почав втікати з місця. Однак ОСОБА_7 в подальшому був затриманий працівниками поліції.

Крім того, 06 лютого 2020року приблизно о 00 год. 05 хв. ОСОБА_7 , вчиняючи опір законним вимогам працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, та порушуючи правила дорожнього руху, рухався по вулиці Георгія Ващенка у напрямку вулиці Єлизавети Чавдар в м. Києві. Екіпаж «Рубін 251», у складі командира роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_9 ,поліцейського роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_10 та інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_11 з метою зупинки автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 за допомогою службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 вартість якого складає 449 504,00 грн., перегородили частину дороги поруч із будинком № 7 по вулиці Георгія Ващенка в м. Києві. З метою дублювання вимоги про зупинку транспортного засобу «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вийшов зі службового автомобіля та розмістився поруч із ним, подаючи при цьому сигнал зупинки. Далі ОСОБА_7 усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу у форменому одязі та службовий автомобіль, із розпізнавальними знаками на ньому, достовірно знаючи, що всередині вказаного автомобіля перебувають працівники поліції, умисно, з метою його пошкодження та спричинення тілесних ушкоджень працівникам поліції, спрямував автомобіль «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 . Здійснивши зіткнення передньою правою частиною автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 із задньою правою частиною службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 спричинив пошкодження автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. НОМЕР_2 вартість відновлених робіт складає 190 667,25 грн., та пошкодження службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_3 ,вартість відновлених робіт складає 112 893, 22 грн., в якому знаходився інспектор роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_11 , якому внаслідок зіткнення автомобілів було спричинено ушкодження у вигляді синця на фоні помірного набряку м`яких тканин в тім`яній ділянці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, також спричинив тілесні ушкодження командиру роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега м. Києва) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_9 ,у вигляді синця на фоні помірного набряку м`яких тканин на тильній поверхні лівої стопи в проекції середніх та проксимальних третин 2-4 плеснових кісток, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року, в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги прокурор посилається на порушення судом вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», де зазначено, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Проте, на переконання апелянта, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не дав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненим кримінальним правопорушенням та особі обвинуваченого.
Апелянт вважає, що приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема викрадення автомобіля, порушення правил дорожнього руху, спробу втечі від працівників поліції, умисне зіткнення зі службовим автомобілем, а також завдання тілесних ушкоджень працівникам поліції. Вказує, що наполегливе бажання обвинуваченого уникнути справедливого покарання за вчинений злочин, шляхом вчинення нових кримінально караних діянь, свідчить про сформовану лінію злочинної поведінки та небажання підкорятися діючим у суспільстві правилам, що дає обґрунтовані підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише за умови призначення реального покарання, без застосування положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва- ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без зміни; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, опору працівнику правоохоронному органу під час виконання ним службових обов`язків та заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконання цим працівником службових обов`язків, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і щиро покаявся та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, колегією суддів не перевіряються.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочинів, які йому інкриміновано, визнав в повному обсязі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, та за відсутності обтяжуючих обставин, дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України з визначенням остаточного покарання за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, враховуючи ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого, його молодий вік, те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, позицію потерпілого ОСОБА_6 та прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними її доводи в тій частині, що приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», не навів у своєму рішенні достатніх приводів і підстав для застосування положень ст. 75 КК України та виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Так, згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Цих вимог закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не порушив та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України, вид і розмір яких відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, яке на переконання колегії суддів є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Разом з тим, на думку колегії суддів, висновок суду про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від призначеного покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і правильним, а тому доводи прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України підлягають задоволенню.

Згідно положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є достатні приводиі підстави. Рішення суду щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Проте, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та не навів у вироку обґрунтованих підстав для застосування положень ст. 75 КК і можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не надав належної оцінки конкретним обставинам події, якібули встановленісудом, способу та характеру вчинення кримінальних правопорушень, аналізу даних про особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також наслідкам вчинених кримінальних правопорушень у виді завдання матеріальної шкоди, яку останній не відшкодував. Вказане, на переконання апеляційного суду, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_7 та спростовує висновок суду про можливість звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки рішення про застосування положень ст. 75 КК України є невиправдано м`яким заходом примусу і не сприятиме меті покарання.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції його від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 в частині застосування положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку у відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 407 та правилами ст. 420 КПК України, за яким ОСОБА_7 повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному йому судом першої інстанції за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України, оскільки саме таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства та поміщенні до кримінально-виконавчої установи, буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року, у кримінальному провадженні № 0000768 стосовно ОСОБА_7 в частині звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням скасувати та вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:
за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки;
за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки;
за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у позбавлення волі строком на 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3