ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1792/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1167/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.11.2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, ч. 1 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 04.11.2020 року.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_8 02.03.2020 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, перебуваючи неподалік від багатоповерхового житлового будинку №22 по вул. Бирюківській м. Харкова, побачив раніше йому незнайому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла вздовж вулиці, тримаючи у правій руці гаманець чорного кольору.
Саме в той час ОСОБА_8 вирішив відкрито заволодіти поміченим гаманцем потерпілої з його вмістом.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 спочатку підійшов ззаду до ОСОБА_9 та, оцінивши ситуацію, що склалася, бажаючи довести злочинний задум до кінця, нехтуючи тією обставиною, що перед ними жінка похилого віку, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, ривком вихопив гаманець потерпілої із її правої руки і, не реагуючи на крики потерпілої з вимогами повернути майно, побіг в сторону розташування під`їзду № 1 багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 .
Таким чином ОСОБА_8 , звернувши на свою користь відкрито викрадений гаманець, вартість якого в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, з грошовими коштами в сумі 565 гривень та мобільним телефоном ТМ «Samsung a10», вартістю 3394 гривень 56 копійок, з місця скоєння злочину зник, маючи намір розпорядитися ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3959 гривень 56 копійок, з яких грошові кошти становили 565 гривень, а вартість майна - 3394 гривень 56 копійок, що підтверджено висновком експерта № 5556 від 13.03.2020 року.

Не погодившись з рішенням районного захисник ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.11.2020 року та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що все викрадене майно, а саме гаманець, потерпілій повернуто, та цивільні позови не заявлені; допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 визнав себе винним та щиро розкаявся; суд, при визначенні покарання, не врахував наслідки скоєного та вартість викраденого; ОСОБА_8 раніше не судимий, має сім`ю, виховує неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання, на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебуває.

Вислухавши доповідь судді; доводи захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу і просила пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання; заперечення прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги; вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до нетяжких злочинів, розмір заподіяної шкоди, конкретні обставини його вчинення, а саме: вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення чужого майна (грабежу) відносно жінки, яка є особою похилого віку, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який неодружений, офіційно не працевлаштований, хоча і має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак фактично разом із малолітньою дитиною він не проживав. Враховуючи думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, посткримінальну поведінку ОСОБА_8 , який ухилявся від прибуття до суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про те, що останній не піддав критичній оцінці свою поведінку та не мав наміру нести відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом враховано вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.
Захисником не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді 1 року позбавлення волі, тобто мінімального покарання, передбаченого санкцію цього закону.
Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Доводи захисника про необхідність призначення обвинуваченому більш м`якого покарання внаслідок визнання ОСОБА_8 своєї вини за пред`явленим обвинуваченням, щирого каяття та суми завданої шкоди, з урахуванням вищенаведених даних про особу обвинуваченого, фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених у вироку, та встановленої обставини, що обтяжує покарання, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 своєю поведінкою після вчиненого злочину не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.
З огляду на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді