Справа № 452/155/21
УХВАЛА

04 березня 2021 року м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000639 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:
У провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2020 року за №0000639 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

04.03.2021 року обвинуваченим ОСОБА_3 подано до суду клопотання про скасування арешту майна, накладеного на автомобіль марки «Volkswagen Passat B7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 09.07.2019 року належить йому, ОСОБА_3 , в частині права володіння та користування та просив передати вказаний автомобіль йому на відповідальне зберігання з правом користування. В обґрунтування поданого клопотання посилався на те, що під час розгляду питання про арешт майна слідчим суддею Самбірського міськрайонного суду Львівської області він не був присутнім. Також зазначив, що зберігання його автомобіля «Volkswagen Passat B7» реєстраційний номер НОМЕР_1 на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ПП «Віхоть» призведе до збитків його інтересам як власника, тому просив передати йому автомобіль на зберігання. На даний час досудове розслідування завершено, проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, експертизи пов`язані із автомобілем, тому вважає, що є підстави для зміни способу арешту майна та просить передати вказаний автомобіль, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить йому, на відповідальне зберігання, з можливістю його використання без права розпорядження. Подальша заборона володіти та користуватися автомобілем звужує його права та свободи як особи, а тому вважає за необхідне залишити накладений арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat B7» реєстраційний номер НОМЕР_1 лише в частині заборони відчуження, та передати йому на відповідальне зберігання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, яке просив задовольнити.

Потерпілик ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечив щодо поданого клопотання та вважає, що арешт підлягає зняттю за результатами розгляду справи, де при винесенні вироку слід вирішити питання речових доказів.

Вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2020 року, на автомобіль марки «Volkswagen Passat B7» реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено арешт, що унеможливлює його відчуження.

Постановою слідчого Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області від 24.11.2020 року, вирішено питання щодо визнання речових доказів у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 6 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:

1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи наведені обставини в сукупності суд дійшов висновку, що клопотання заявлене обвинуваченим про скасування арешту майна задоволенню не підлягає, оскільки є передчасним; у відповідності до вимог процесуального законодавства, доля речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а питання про скасування арешту майна суд вирішує одночасно з ухваленням судового рішення.

Керуючись ст. ст. 174, 350, 371, 372, 376 КПК України, суд

постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 09.03.2021 року, о 12 год. 00 хв.

Суддя