ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2560/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/161/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 249 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні кримінальне провадження №0001529 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.09.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верещагіне Пермської області Російська Федерація, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України не судимого, проживаючого за місцем реєстрації в АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Речові докази:

автомобіль ЛуАЗ залишено володільцю;

креветки у кількості 88000 одиниць; кефалі у кількості 2 одиниць; бички-ротань у кількості 9 одиниць; ставриду у кількості 5 одиниць; морського язика у кількості 2 одиниць; камбали-глоса у кількості 1 одиниць; барабулі у кількості 1 одиниць; краба у кількості 1 одиниць ухвалено знищити. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 на користь Чорноморського біосферного заповідника 95586 гривень збитків. Вирішено питання про судові витрати.

Суд встановив, що ОСОБА_7 27 серпня 2018 року приблизно о 06.00 годині, знаходячись на заповідній території Чорноморського біосферного заповідника, поблизу острова Тентдрівська Коса Голопристанського району Херсонської області, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 умисно, без передбаченого законом дозволу, з використанням забороненого знаряддя лову, а саме п`яти ятерів креветочних, у супереч ст. ст.. 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ», ст. ст. 9, 16, 18 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», пунктів 43.1, 4.6 Положення про Чорноморський біосферний заповідник, здійснив незаконний вилов водних біоресурсів, а саме: креветки у кількості 88000 одиниць; кефалі у кількості 2 одиниць; бичка-ротань у кількості 9 одиниць; ставриди у кількості 5 одиниць; морського язика у кількості 2 одиниць; камбали-глоса у кількості 1 одиниць; барабулі у кількості 1 одиниць; краба у кількості 1 одиниць, чим заподіяв істотну шкоду навколишньому природному середовищу, зокрема водним живим біоресурсам, спричинивши істотну шкоду державі в особі Чорноморського біосферного заповідника на суму 95586 гривень.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок в частині призначеного покарання скасувати в зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушення вимог КПК, ухвалити новий вирок, яким на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, конфіскувати у власність держави знаряддя злочину та незаконно здобуті водні біоресурси. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ст. 249 ч. 1 КК України безпідставно не застосував спеціальну конфіскацію знарядь та засобів лову, а також незаконно здобутих водних біоресурсів відповідно до ст. 96-1 КК України. Крім того при формулюванні обвинувачення суд безпідставно вказав на вчинення ОСОБА_7 злочину за попередньою змовою з ОСОБА_9 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та прийнято рішення про його закриття у зв`язку зі смертю останнього, оскільки остаточного рішення по суті обвинувачення ОСОБА_9 судом не прийнято, тому посилання на особу останнього має бути виключено з мотивувальної частини вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини, призначене покарання в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно не застосував спеціальну конфіскацію знарядь та засобів лову, а також незаконно здобутих водних біоресурсів відповідно до ст. 96-1 КК України, є обґрунтованими.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення, зокрема злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

При цьому, відповідно до з п. 4 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Зі змісту вироку вбачається, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 а саме незаконного вилову водних біоресурсів, було заподіяно істотну шкоду навколишньому природному середовищу, зокрема водним живим біоресурсам на суму 95586 гривень.

Постановою слідчого від 28.08.2020 року (а.п. 24) вилучені у ОСОБА_7 автомобіль ЛУАЗ без номерних знаків, незаконні знаряддя лову - 5 ятерів креветочних та незаконні здобуті водні біоресурси: креветки у кількості 88000 одиниць; кефаль у кількості 2 одиниць; бички-ротань у кількості 9 одиниць; ставриду у кількості 5 одиниць; морського язика у кількості 2 одиниць; камбали-глоса у кількості 1 одиниць; барабулю у кількості 1 одиниць; краб у кількості 1 одиниць визнано речовими доказами.

При вирішенні у вироку питання щодо речових доказів місцевий суд безпідставно постановив знищити незаконно здобуті біоресурси, оскільки за припасами ст. 96- 1 КК вони мали бути передані у власність держави.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення долі речових доказів підлягає зміні із зверненням речових доказів - знаряддя незаконного зайняття рибним промислом та незаконно здобутих біоресурсів у дохід держави.

Підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, як про це просить прокурор у скарзі, колегія суддів підстав не вбачає, оскільки системно-структурний аналіз положень КК України свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.

Прокурором не наведено передбачених у ст. 420 КПК підстав для ухвалення апеляційним судом нового вироку, а положення ст. 421 КПК не підлягають застосуванню, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

При цьому колегія суддів не приймає до наявну в матеріалах ухвалу Голопристанського районного суду від 15.10.2020 року про виправлення «описки» у вироку суду, якою резолютивну частину вироку щодо речових доказів викладено в іншій редакції та зазначено, що «Речові докази: автомобіль ЛуАЗ залишити володільцю за належністю; креветки у кількості 88000 штук; кефалі у кількості 2 штуки; бички-ротань у кількості 9 штук; ставриду у кількості 5 штук; морського язика у кількості 2 штуки; камбали-глоса у кількості 1 штука; барабулі у кількості 1 штука; краба у кількості 1 штука, незаконні знаряддя лову, а саме: сітки, прилаштовані для вилову креветки (ятері) в кількості 5 штук конфіскувати, застосувавши спеціальну конфіскацію».
Так, відповідно до ч.1 ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають "незмінністю судового рішення".
Відповідно до ч.5 ст.371 КПК України виправлення в судовому рішенні мають бути засвідчені підписами суддів того складу суду, який його ухвалив.
Передбачену статтею 379, а також ч.5 ст.371 КПК можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому деякі недоліки судового рішення можуть бути усунені судом, який ухвалив (постановив) рішення шляхом виправлення описок і очевидних арифметичних помилок.
Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання судового рішення в цілому.
Дослідивши зміст оскаржуваного вироку апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку суд не виправив описку чи арифметичну помилку, а фактично змінив своє рішення в частині вирішення долі речових доказів.
Тобто, в даному випадку виправлення описки суттєво змінило зміст прийнятого рішення, а тому допущенні судом виправлення не можуть вважатися законними в розумінні положень ст.379 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України апеляційний суд визнає вказані порушення кримінального процесуального закону істотними, що є підставою для скасування ухвали суду про виправлення описки, незалежно від наявності апеляційної скарги на неї, як такої, що в подальшому буде перешкоджати виконанню рішення суду апеляційної інстанції.
Щодо решти апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК та положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочинів, форми вини і його мотивів. Але суд позбавлений права вирішувати питання про винуватість особи, щодо якої матеріали кримінального провадження виділенні в окреме провадження.

З матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 249 КК, в мотивувальній частині вироку вказав, що зазначене правопорушення він учинив за попередньою змовою з ОСОБА_9 . Водночас матеріали кримінального провадження щодо останнього було виділено в окреме провадження.

Такий висновок у вироку щодо ОСОБА_9 про його співучасть у вчиненні злочину з ОСОБА_7 є констатацією його винуватості у цьому кримінальному правопорушенні.

Зазначена преюдиція щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, не лише входить у колізію з нормами КПК щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 7 КПК загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Натомість міжнародні стандарти в галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ураховуючи наведене, доводи скарги прокурора про істотне порушення судом кримінального процесуального закону є обґрунтованими, тому з мотивувальних частин вироку щодо ОСОБА_7 підлягає виключенню посилання суду першої інстанції на особу « ОСОБА_9 ».

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.09.2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

З мотивувальної частини вказаного вироку виключити посилання суду на особу «« ОСОБА_9 ».

Вважати правильним твердження про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за попередньою змовою «з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження».

Речові докази, а саме знаряддя лову сітки, прилаштовані для вилову креветки (ятері) в кількості 5 штук, та незаконні здобуті водні біоресурси: креветки у кількості 88000 одиниць; кефалі у кількості 2 одиниць; бички-ротань у кількості 9 одиниць; ставриду у кількості 5 одиниць; морського язика у кількості 2 одиниць; камбали-глоса у кількості 1 одиниць; барабулі у кількості 1 одиниць; краба у кількості 1 одиниць на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 15.10.2020 року про виправлення описки у вироку Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.09.2020 року щодо ОСОБА_7 , скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення.

Судді: три підписи