Дата документу 09.03.2021 Справа № 310/5572/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/501/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/5572/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2021 року включно.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.2 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27 ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2021 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області розглядається кримінальне провадження, внесене 01 липня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000588.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження раніше обраних обвинуваченим запобіжних заходів, які він мотивував наступним. Підставою для обрання та продовження під час судового розгляду запобіжних заходів відносно обвинувачених була наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ст.177 КПК України. Вважав, що вказані підстави не зменшились та продовжують мати місце на даний час. Наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) підтверджується складеним та направленим до суду обвинувальним актом, в якому викладені як фактичні обставини, так і роль та участь обвинувачених у вчиненні злочинів. Крім зазначеного, обґрунтованість підозри (обвинувачення) підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами: протоколами оглядів та обшуків, слідчих експериментів, висновками експертиз, матеріалами проведених оперативно-розшукових заходів та НСРД, даними в судовому засіданні показами потерпілих та свідків. Вказані в клопотаннях особи обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), які згідно ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_6 не має постійного місця проживання, дітей, не одружений, ОСОБА_7 не одружений, дітей на утриманні не має, після засудження в 2014 році до покарання у вигляді позбавлення волі ухилявся від відбуття покарання, офіційно перебував у розшуку. У разі не продовження строку тримання під вартою або обрання іншого виду запобіжного заходу, перебуваючи та вільно пересуваючись на свободі, обвинувачені зможуть безперешкодно змінити місце проживання і тим самим переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків підтверджується тим, що вина обвинувачених в даному кримінальному провадженні доводиться, в тому числі, поясненнями потерпілих, свідків, які викривають їх в скоєнні злочину, і анкетні дані яких відомі обвинуваченим. Оскільки не встановлені всі особи, які причетні до злочину, скоєного відносно ОСОБА_10 . Просив продовжити запобіжні заходи, застосовані до обвинувачених раніше.

Продовжуючи обвинуваченим запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на свідків, які до теперішнього часу не допитані, та місце проживання яких відомо обвинуваченим, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема через спілкування з невстановленими досудовим розслідуванням особами, причетними до вчинення злочинів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 вказує на незаконність ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких прямих або посередніх доказів, які б доводили причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень.

На даний час судом досліджено надані прокурором письмові докази в повному обсязі, допитано потерпілу ОСОБА_11 , свідків, досліджено речові докази. Зазначені вище обставини вказують на відсутність існування на даний час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які на час розгляду цього клопотання вже були допитані судом, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема через спілкування з невстановленими досудовим розслідуванням особами, причетними до вчинення злочинів.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 вказує на незаконність ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою з 07.02.2019 року, тобто більш ніж 1 рік 10 місяців. Відповідно до практики ЄСПЛ зі спливом часу ризики зменшуються і у цьому випадку існує презумпція звільнення особи з під варти. Враховуючи, що фактично досліджені всі докази сторони обвинувачення, можливо зробити висновок про відсутність доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 переховувався або має намір переховуватися від суду. При цьому, обвинувачений не тільки не переховувався від органів досудового розслідування, а навпаки умисно йшов на контакти та спілкування з працівниками поліції, сприяв досудовому розслідуванню.

Вказує, що за час проведення досудового розслідування та судового слідства жоден з потерпілих або свідків не заявляли про тиск на них з боку ОСОБА_7 або про побоювання такого тиску. Окрім того, жоден зі свідків або потерпілих не надавав буд-які покази відносно ОСОБА_7 , в тому числі під час досудового розслідування, що фактично виключає необхідність ОСОБА_7 тиснути на свідків та потерпілих з метою помсти або з метою зміни ними показів. Щодо погроз на адресу потерпілої ОСОБА_12 та свідків, то прокурор виходячи з попередніх судових засідань пов`язував ці погрози з іншими учасниками судового розгляду, а ні жодним чином з ОСОБА_7 . Більш того, під час так званих погроз, якщо вони й мали місце, ОСОБА_7 перебував під вартою, а тому не міг погрожувати їм.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, в нього непрацездатна мати, яка на цей час хворіє та її стан здоров`я суттєво погіршився під час перебування ОСОБА_7 під вартою, тобто у випадку звільнення ОСОБА_7 з під варти він буде проживати саме за місцем свого постійного проживання та реєстрації.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор та адвокат ОСОБА_8 не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.2 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27 ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинення у тому числі особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у разі визнання їх винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинувачених. ОСОБА_6 , який хоча раніше і не судимий, проте вчинив низку злочинів, у тому числі особливо тяжких, вчинення яких призвело до загибелі людини, не одружений, дітей на утриманні не має, не працює, законне джерело доходів відсутнє, не має постійного місця проживання, що свідчить про те, що останній може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, частина з яких не були допитані судом, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, після засудження у 2014 році ухилявся від відбування покарання, перебував у розшуку, вчинив низку нових злочинів, у тому числі особливо тяжких, вчинення яких призвело до загибелі людини, не одружений, дітей на утриманні не має, не працює, законне джерело доходів відсутнє, не має постійного місця проживання, що свідчить про те, що останній може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, частина з яких не були допитані судом, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника про необхідність зміни обвинуваченим запобіжного заходу, є безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими.

Посилання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі і під час обрання їм вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшились, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційних скарг і соціальні зв`язки обвинувачених, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляціях захисника, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються у злочині, який спричинив загибель людини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , даних про особу обвинувачених, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційні скарги захисника не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2021 року включно, продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.2 ст.27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27 ч.4 ст.187, ч.3 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4