Справа № 1-46/12
Провадження № 1-о/592/11/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду в м. Суми кримінальне провадження за заявою засудженого ОСОБА_7 про зміну міри покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

встановив:

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, - суддю Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 було визначено головуючим суддею у складі колегії суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у справі № 1/46/12, провадження № 1-о/592/11/21 за заявою засудженого ОСОБА_7 про зміну міри покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 заявив самовідвід у даному кримінальному провадженні за заявою засудженого ОСОБА_7 про зміну міри покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, оскільки 25.08.2015 судом присяжних за його участі було ухвалено щодо ОСОБА_7 вирок, згідно якого було призначено до відбування ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заявник ОСОБА_7 заявив відвід судді ОСОБА_1 з тих же підстав.

Прокурор та захисник засудженого, адвокат ОСОБА_6 , вважають заявлений самовідвід судді та відвід головуючому судді обґрунтованими та просили їх задовольнити.

Судом встановлено, шо 25.08.2015 Ковпаківським районним судом м. Суми у складі суду присяжних: головуючого судді ОСОБА_8 , судді ОСОБА_1 , присяжних ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , було ухвалено вирок та ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. ст. 186 ч. 2, ст. 152 ч .4, ст. 153 ч. 3, ст. 115 ч. 2 п. 10 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років 10 місяців позбавлення волі; за ч. 4 ст. 152 КК України 12 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 153 КК України 10 років позбавлення волі; за п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі; згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбування ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі (справа № 1-46/12, провадження № 1-кп/592/20/15).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом.

У пункту 20 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, вказано, що безсторонність визначається Європейським судом відповідно до суб`єктивного підходу, який бере до уваги особисте переконання або інтереси конкретного судді в певній ситуації, а також, відповідно до об`єктивного підходу, що передбачає надання суддею гарантій, достатніх для усунення будь-якого правомірного сумніву у цьому відношенні.

Крім того, Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.11.2018, посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі «Рудніченко проти України» зазначає: «ЄСПЛ врахував те, шо суддя сама вказала на вищезазначені обставини як на причину своєї заяви про самовідвід, у задоволенні якої, тим не менше, було відмовлено з формальної причини, яка полягала в тому, що відвід цієї судді не був необхідним (п. 117). Таким чином, ЄСПЛ погоджується з тим, що ця ситуація могла спричинити появу у заявника об`єктивно обумовленого внутрішнього сумніву щодо безсторонності цієї судді («Морел проти Франції (Morel V. France), заява № 34130/96, п. 44, ECHR 2000-VI).

ЄСПЛ вважає, що сам факт того, що справа заявника розглядалася суддею, яка сама мала сумніви щодо своєї безсторонності у цій справі, підриває видимість справедливого судового розгляду (п. 118)», тим самим ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява № 4785/02) від 10 грудня 2009 року (пункти 66-71), у рішенні по справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (пункти 49-55) Європейський суд з прав людини зазначає, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

На додачу, в п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Заявлена суддею Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 заява про самовідвід та заява ОСОБА_7 про відвід головуючому судді належним чином мотивовані, містять посилання на існування доказів на підтвердження недопустимості участі судді ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні, з метою гарантування виключення будь-яких, хоч і помилкових сумнівів з боку учасників судового провадження стосовно безсторонності та неупередженості судді, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні обставини для задоволення заяви про самовідвід та заява ОСОБА_7 про відвід головуючому судді з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 75, 80-82 КПК України, суд, -

постановив:

Заяву судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 про самовідвід та заяву ОСОБА_7 про відвід головуючому судді по кримінальному провадженню за заявою засудженого ОСОБА_7 про зміну міри покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк задовольнити.

Кримінальне провадження № 1-46/12, провадження № 1-о/592/11/21 передати для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ковпаківського районного суду м. Суми в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 та ч. 3 ст. 82 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3