Дата документу 26.04.2021 Справа № 937/2414/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/2414/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/424/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Каланчанцького районного суду Херсонської області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , який утримується в Херсонському СІЗО, на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку та строк, передбачений ч. 1 ст. 214 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2021 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку та строк, передбачений ч. 1 ст. 214 КПК України.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_7 зазначив, що 27 січня 2021 року ним було направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка полягає у внесенні до матеріалів кримінального провадження недостовірної інформації, а також про умисне приховання працівниками поліції факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Однак відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його зверненням до теперішнього часу не внесені.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 з тих підстав, що заява останнього не містить даних, які б вказували на об`єктивні ознаки кримінального правопорушення та свідчили про наявність в діях певних осіб ознак передбачених КК України кримінальних правопорушень, а обставини та доводи заявника фактично зводяться до його незгоди із рішення слідчого за результатами здійснення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що 27 січня 2021 року ним було подано до ТУ ДБР у м. Мелітополі заяву про кримінальне правопорушення, в якій було зазначено, що 18 січня 2021 року т.в.о. начальника СВ Каланчацького ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. 20 січня 2021 року кваліфікацію було змінено на ч. 2 ст. 121 КК України. ОСОБА_10 повідомив йому, що тілесні ушкодження окрім нього потерпілому спричиняв ОСОБА_8 , про що він під час затримання повідомляв працівникам поліції, але останні запевнили його, що краще, щоб ОСОБА_8 залишився свідком, а не учасником спричинення тілесних ушкоджень. Після повідомлення про підозру, ОСОБА_11 в якості підозрюваного допитано не було, проте під час розгляду в Каланчацькому районному суді клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_10 пояснював, що разом з ним удари ще наносив ОСОБА_8 . На обґрунтування підозри слідчим суду надано протокол допиту в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , відповідно до яких, тілесні ушкодження потерпілому спричиняв лише ОСОБА_13 . Разом з тим, за клопотанням сторони захисту 21 січня 2021 року в судовому засіданні під час розгляду цього ж клопотання про обрання запобіжного заходу було допитано свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що була очевидцем того як між трьома хлопцями відбувалась бійка, а саме, між потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_6 та « ОСОБА_15 » ОСОБА_16 та впевнена, що « ОСОБА_15 » ОСОБА_16 наносив удари потерпілому.

Крім того зазначає, що свідок ОСОБА_12 повідомила, що працівники поліції допитували її в неї вдома в с. Новокиївка у день, коли відбулась бійка (18 січня 2021 року) натомість у протоколі вказано 19 січня 2021 року.

Також вказує про те, що під час судового засідання було встановлено, що протокол допиту свідка підписано т.в.о. начальника СВ Каланчацького ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , разом з тим, свідок повідомила, що її допитувала інша особа, що свідчить про те, що слідчий, який підписав вказаний протокол фактично не проводив вказану слідчу дію.

Зауважує, що вказана обставина свідчить про те, що допит свідка було проведено не уповноваженою особою, працівники Каланчацького ВП Новокаховського ГУНП в Херсонській області ще 18 січня 2021 року були обізнані про те, що ОСОБА_8 також спричиняв тілесні ушкодження потерпілому.

Вказує, що таке приховування вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 стало можливим саме через те, що т.в.о. начальника СВ Каланчацького ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 особисто не провела вказану слідчу дію, а лише підписала протокол складений іншою особою.

Зауважує, що інші процесуальні документи в справі виконано почерком, який візуально є ідентичним тому, що і у вказаному протоколі допиту, та так само складено від імені ОСОБА_9 та підписано нею. З урахуванням пояснень ОСОБА_12 вказане свідчить про те, що слідчий ОСОБА_9 не проводила й інші слідчі дії у вказаному провадженні, про те підписала їх протоколи. Вказана обставини може свідчити про проведення слідчих дій не уповноваженою особою та те, що вони всі можуть містити недостовірну інформацію.

Вважає, що в даному випадку наявні всі підстави вважати про внесення до матеріалів кримінального провадження недостовірної інформації, а також умисне приховування працівниками поліції факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Зазначає, що з висновками слідчого судді не згодний, оскільки діючий КПК не містить обов`язку надання заявником доказів вчинення кримінального правопорушення, при цьому ним був доданий диск з технічним записом судового засідання, під час якого ОСОБА_12 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, надала свідчення, які по своїй суті і містять інформацію про можливе вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення.

Зауважує, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК, а тому посадова особа ТУ ДБР в м. Мелітополі була зобов`язана відповідно до ст. 214 КПК України внести відомості вказані у його заяві про злочин.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що він не приймав участь у розгляді вказаної скарги, а копію оскаржуваної ухвали отримав лише 6 квітня 2021 року.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявного в матеріалах провадження рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, адвокат ОСОБА_7 дійсно отримав копію оскаржуваної ухвали лише 6 квітня 2021 року (а.с. 32), тобто вже після пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що в судовому засідання слідчим суддею було встановлено той факт, що свідок ОСОБА_12 давала інші свідчення.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, поданої адвокатом ОСОБА_7 , прокурор до судового засідання не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Від заступника начальника другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Зпопріжжі) ОСОБА_17 на адресу апеляційного суду надійшов лист, в якому він просить апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника ТУ ДБР та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Як вбачається із матеріалів скарги, захисником підозрюваного ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі направлено заяву про кримінальне правопорушення від 27 січня 2021 року (а.с. 9-11).

Із відповіді заступника начальника Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_18 від 2 лютого 2021 року за №К-180/3кп/17-01-03-21 випливає, що автором заяви про кримінальне правопорушення не надано відомостей про ініціювання проведення слідчих дій та спростування тих обставин, які встановлені співробітниками поліції (шляхом подання клопотань слідчому/прокурора у порядку ст. 220 КПК України) (а.с. 12-13).

Висновки суду першої інстанції з приводу того, що заява адвоката ОСОБА_7 від 27 січня 2021 року не містить ознак кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України, а також не підтверджує факт вчинення таких правопорушень особами, зазначеними у скарзі є переконливими та обґрунтованими.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Так, зміст заяви про кримінальне правопорушення, яка була подана адвокатом ОСОБА_7 фактично зводиться до незгоди зі слідчими та процесуальними діями в рамках кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, яке розслідується СВ Каланчацьким ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області та намаганням здійснення їх переоцінки в рамках ініціювання іншого ТУ ДБР у м. Мелітополі іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному у неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точку зору допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, колегія суддів також враховує й правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка висловлена у пункті 6 Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 17.01.2017, відповідно до якої, розглядаючи скарги цієї категорії, слід зважати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Також, слід зауважити, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_7 , який у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 є його захисником відповідно до ст. 46, 42 КПК України має право заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, розгляд яких передбачений ч. 1 ст. 220 КПК України.

Проте, із змісту заяви про кримінальне правопорушення від 27 січня 2021 року та долучених до скарги документів не вбачається, що адвокатом ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 були подані якісь клопотання про проведення слідчих або процесуальних дій, що не були розглянуті слідчим під час досудового розслідування.

Згідно з правовою позицією, висловленою Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 1.3 Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», бездіяльність слідчого, прокурора, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки:

1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію;

2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк;

3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Тобто, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність слідчого, прокурора, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Відтак доводи адвоката ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення ґрунтується на його особистих припущеннях про можливе вчинення протиправних дій та свідчить про суб`єктивне уявлення щодо правомірності чи неправомірності їх дій.

Таким чином, сам факт подання заяви про вчинення кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв і повідомлень є наявність в них фактичних даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в заяві від 27 січня 2021 року не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тому викладені в заяві відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику заявника ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , який утримується в Херсонському СІЗО, на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку та строк, передбачений ч. 1 ст. 214 КПК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4