Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

11 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (далі прокурор) на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0000623 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 05 квітян 2020 року) про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого приймальником поїздів ВСП «Рівненська дирекція залізничних перевезень», учасника бойових дій в зоні проведення АТО, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті просить оскаржуваний вирок залишити без змін.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Зараховано у строк покарання час тримання під вартою, з 05 квітня 2020 року по 15 квітян 2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 30 000 грн. моральної шкоди.

Також судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

В поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальнсіть, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вказує, що при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання, однак вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 , 04 квітня 2020 року, близько 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на проїжджій частині, неподалік аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка знаходяться в АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, тримаючи в руках заповнену скляну пляшку горілки, ємністю 0,5 л, марки «Хортиця White & Gold», умисно кинув нею в голову останньому, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми з забоєм головного мозку та імпресійним переломом лівої тім`яної кістки, забійної рани лівої тім`яної кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, що бере участь під час апеляційного розгляду, яка повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, міркування обвинуваченого та його захисника про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, у ході ухвалення оскаржуваного вироку місцевий суд зазначених вимог кримінального процесуального закону, що встановлюють вимоги до судового рішення, дотримався у повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні, за вказаних у вироку обставин, кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст.349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим ОСОБА_5 , який повністю визнав себе винним у інкримінованому йому злочині, та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України є вірною та в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі порушується питання скасування вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні поставленого йому у вину злочині та його кваліфікації.

У апеляційній скарзі прокурор стверджує, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням враховано обставини, що пом`якшують покарання, однак вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів вважає, що дане твердження прокурора не відповідає дійсності та є необгрунтованим.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції вважає за можливе застосувати до обвинуваченого вимоги ст.75 КК України звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній: свою вину у вчиненому визнав повністю; щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину; повністю відшкодував матеріальну шкоду та частково відшкодував моральну; є учасником АТО. Крім того, судом враховано: позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого; майновий та сімейний стан обвинуваченого; його молодий вік; відсутність притягнень до кримінальної відповідальності; той факт, що обвинувачений на диспансерному обліку в психіатра та нарколога не перебуває; має постійне місце роботи де характеризується виключно позитивно; позитивну характеристику з місця проживання.

Згідно зі ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому колегія суддів вважає, що інститут призначення судом особі покарання за вчинений злочин та інститут звільнення особи від відбування такого покарання з випробуванням не є тотожними, закріпленими у законі України про кримінальну відповідальність інститутами, а порядок призначення особі покарання за вчинений злочин та доцільність прийняття рішення про звільнення від відбування призначеного покарання особі, здійснюється з урахуванням обставин справи та комплексу пом`якшуючих таке покарання особі обставин.

Прокурор вважає, що приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням у ході ухвалення вироку, є незаконним, оскільки суд, при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням врахував обставини, що пом`якшують покарання, однак вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи дане питання, врахував ці обставини і оцінив у їх сукупності, та дійшов вірного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Також колегія суддів вважає, що прокурором ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, жодним чином не спростовано враховані судом першої інстанції ці обставини, а також не наведено жодних переконливих тверджень, які б поставили під сумнів висновки суду щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

А тому, колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції та рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання та для ухвалення апеляційним судом нового вироку у цій частині відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції уважає, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 повністю відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та є законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування чи зміни за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0000623 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 05 квітня 2020 року) про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3