Справа №359/3249/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/2957/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
адвоката, яка діє в інтересах
підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000005 від 22.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 (в редакції КК України від 05.04.2001 року, чинна до 01.07.2020 року), ч.2 ст.358 КК України (чинна до 01.07.2020 року) ,

В С Т А Н О В И Л А :

13 квітня 2021 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання начальника відділення злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000005 від 22.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 (в редакції КК України від 05.04.2001 року, чинна до 01.07.2020 року), ч.2 ст.358 КК України (чинна до 01.07.2020 року), а саме на 1/3 частину квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , який є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року клопотання задоволено та накладено арешт на належну підозрюваному ОСОБА_6 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя зазначив, що накладення арешту застосовується з метою забезпечення можливої конфіскації майна, у разі доведення вини підозрюваного та призначення йому покарання у виді конфіскації майна.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, оскільки вважає накладений арешт безпідставним. Зазначає, що повідомлення ОСОБА_6 про підозру є необґрунтованим, так як ґрунтується на неправдивих відомостях, адже в самому повідомленні про підозру не міститься будь-яких відомостей щодо вчинення ОСОБА_6 шахрайських дій, не міститься й доказів, що він діяв за попередньою домовленістю з іншими особами та що йому було відомо про вчинення цими особами шахрайських дій. Сама ж підозра стосується подій, які відбувалися 15 років тому, і у разі, якщо буде встановлено винних осіб, то відповідно до ст.49 КПК України, винні особи звільняються від кримінальної відповідальності за строками давності. Таким чином, арешт накладений на частку квартири ОСОБА_6 є безпричинним та позбавляє законного володільця права розпоряджатися своєю власністю, що є порушенням як національного так і міжнародного законодавства. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Згідно положень ст.422 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш, як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Тому, з огляду на приписи ст.422 КПК України колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
адвокат, яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі;
ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 , який у співучасті з іншими особами вчинив шахрайство, а саме незаконно заволоділи чужим майном земельною ділянкою, завдавши потерпілому майнової шкоди в сумі 440 160,00 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, 13.04.2021 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами.

Оскільки арешт накладено з метою конфіскації майна, як виду покарання, в разі визнання ОСОБА_6 винуватим за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно до ст.170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення права на відчуження вказаного майна.

У випадку, передбаченому ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.
Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п.3 ч.2 ст.170 КПК України та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо не обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри та щодо відсутності причин накладення арешту на його майно є безпідставними та необґрунтованими, при цьому слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину. Лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є підставою для скасування судового рішення та підлягають з`ясуванню під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження по суті.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, в апеляційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні, не вбачається.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, що належить ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України , а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 , слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000005 від 22.01.2020 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого суддіБориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000005 від 22.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 (в редакції КК України від 05.04.2001 року, чинна до 01.07.2020 року), ч.2 ст.358 КК України (чинна до 01.07.2020 року), а саме на 1/3 частину квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4