ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/650/21 Справа № 190/1609/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. П`ятихатки, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року, було задоволено клопотання прокурора, та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 21 березня 2021 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого, у разі доведеності винуватості, законом передбачено довічне позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду, можливих спроб впливати на свідків у кримінальному провадженні, які мешкають разом з обвинуваченим в одній місцевості.
Крім того, суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має матір та постійне місце реєстрації і мешкання, а також, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має непрацездатну бабусю, постійне місце реєстрації та мешкання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі не дотримано вимог закону, оскільки обставини справи не було об`єктивно з`ясовано, не було досліджено та навіть наведено жодного доказу на підставі якого колегія суддів зробила свої висновки про необхідність утримання ОСОБА_8 під вартою. Не зазначено мотивів та обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дотримано та не обгрунтовано мету та підстави застосування тримання під вартою, як того вимагає ст. 177 КПК України, не враховано обставини у відповідності до ст. 178 КПК України.
Прокурор у вказаному судовому засіданні звертався до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , яке не відповідало вимогам ст.ст. 184,199 КПК України.
З клопотання прокурора взагалі не вбачається якими доказами підтверджується обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_8 , додатки до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою взагалі відсутні, що підтверджує відсутність доказів обгрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. А тому є всі підстави у колегії суддів для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
На думку апелянта, єдиною підставою, з огляду на яку, було зроблено висновок про наявність ризиків є тяжкість злочину, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , тобто очікуваність тяжкості покарання.
Зазначає, що ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, в матеріалах доданих до клопотання прокурора відсутні. Більш того, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме сім`ю , до складу якої входить його бабуся та співмешканка, раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання.

- В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі не дотримано вимог закону, оскільки обставини справи не було об`єктивно з`ясовано, не було досліджено та навіть наведено жодного доказу на підставі якого колегія суддів зробила свої висновки про необхідність утримання ОСОБА_9 під вартою. Не зазначено мотивів та обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дотримано та не обгрунтовано мету та підстави застосування тримання під вартою, як того вимагає ст. 177 КПК України, не враховано обставини у відповідності до ст. 178 КПК України.
Прокурор у вказаному судовому засіданні звертався до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , яке не відповідало вимогам ст.ст. 184,199 КПК України.
З клопотання прокурора взагалі не вбачається якими доказами підтверджується обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_9 , додатки до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою взагалі відсутні, що підтверджує відсутність доказів обгрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. А тому є всі підстави у колегії суддів для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
На думку апелянта, єдиною підставою, з огляду на яку, було зроблено висновок про наявність ризиків є тяжкість злочину, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , тобто очікуваність тяжкості покарання.
ОСОБА_9 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, в матеріалах доданих до клопотання прокурора відсутні. Більш того, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме сім`ю , до складу якої входить його мама , та співмешканка, раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання.
Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволенні апеляційних скарг та просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та доводи обвинувачених і їх захисників щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має матір та постійне місце реєстрації і мешкання, та обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має непрацездатну бабусю, постійне місце реєстрації та мешкання, а також, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.
Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке є особливо тяжкими та, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі,а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує їм у разі доведеності вини,можуть переховуватися від суду.
Крім того, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 можуть незаконно впливати на свідків, з метою зміни показів на їх користь, задля уникнення відповідальності за вчинене.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, апеляційним судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в ціломута практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зазначене виправдовує тривалість обвинувачених під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг захисника в цій частині, колегія суддів не приймає до уваги.
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинувачених під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Посилання захисників на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором зазначені доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що він зазначав і у судовому засіданні.
Твердження захисника про те, що прокурором не надано ніяких доказів, якими підтверджується обґрунтованість підозри обвинуваченим, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та встановлення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.
Доводи в апеляції захисників на те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 раніше не були судимі та мають сім`ю, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для зміни щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням їх належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.
Всі інші, викладені в апеляційних скаргах захисників доводи, були об`єктом дослідження судом при продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і їм надана належна оцінка.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4