Справа № 463/5593/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/710/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року,

з участю ОСОБА_6

встановила:

ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.
Мотивуючи своє рішення слідчий суддя, зокрема, зазначив, що фактично скаржник не погоджується із висновками прокурора з приводу якості здійснення досудового розслідування слідчих Тисменицького Івано-Франківської області у кримінальних провадженнях за зверненням ОСОБА_6 . Враховуючи наведене, а також беручи до уваги зміст повідомлення ОСОБА_6 про вчинення злочину, поданого у Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що таке не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину передбаченого ст. 366 КК України чи будь-якого іншого кримінального правопорушення. Слідчий суддя дійшов висновку, що звернення скаржника в ТУ ДБР від 06.05.2021 р. не являється повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
На дану ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги. Вважає дану ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою з тих підстав, що слідчий суддя формально з`ясував природу даних правовідносин та передчасно прийшов до висновку про відмову в задоволенні його скарги щодо не внесення відомостей в ЄРДР. Матеріалами судового провадження було достеменно встановлено, що саме внаслідок службового підроблення прокурором ОСОБА_7 було вчинено дане кримінальне правопорушення.

На думку апелянта, із наявних матеріалів вбачалося, що є всі достатні підстави для внесення відомостей в ЄРДР за його заявою. До того ж вимоги ст. 214 КПК України чітко передбачають, що слідчий, прокурор при отриманні відповідної заяви про скоєння кримінального правопорушення зобов`язаний внести відомості в ЄРДР та провести необхідні слідчі дії.

Наголошує, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не до пускається.

Наполягає, що ним з поважних причин пропущено строк на подання апеляційної скарги, оскільки копію ухвали слідчого судді він отримав через свого повноважного представника 09.06.2021 р.

Заслухавши доповідача, виступ ОСОБА_6 вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року про відмову у задоволенні скарги, то матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження, а відтак колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити.
З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р(ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18), яким положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 звернувся до Державного бюро розслідувань з повідомленням від 06.05.2021 року про вчинення про вчинення кримінального правопорушення начальником управління Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
На запит суду першої інстанції Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові надало інформацію, що заява ОСОБА_6 надійшла на адресу бюро 11 травня 2021 року та йому 17 травня 2021 року надано відповідь про те, що з наданих ОСОБА_6 відомостей, підстав для вжиття заходів, передбачених ст. 214 КПК не вбачається (а.с.45-46).
З матеріалів скарги вбачається, що скаржник вказує на те, що начальник управління Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 , наче б то, вніс завідомо неправдиві відомості до відповіді на звернення заявника, яке останній адресував Генеральному прокурору ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Водночас, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Крім цього, внесення відомостей до ЄРДР також врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу ІІ «Порядок формування та ведення Реєстру» якого, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, сам факт подання заяви не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, водночас критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв і повідомлень є наявність в них фактичних даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення.
За результатом судового розгляду поданої скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні, обґрунтовуючи своє рішення, зокрема тим, що подана заява не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину передбаченого ст. 366 КК України чи будь-якого іншого кримінального правопорушення; звернення скаржника в ТУ ДБР від 06.05.2021 р. не являється повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з наведеним погоджується і колегія суддів.
У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя з`ясував обставини та мотиви, з яких уповноважена особа Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, дійшла висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 .
Суд апеляційної інстанції досліджуючи матеріали скарги, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки слідчого судді з приводу скарги ОСОБА_6 є обґрунтованими належним чином та суд апеляційної інстанції не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.
Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що ухвала слідчого судді, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і висновки викладені в ній відповідають матеріалам справи, і не вбачається жодних законних та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 404, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4