Справа № 357/7390/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в залі суду № 1 угоду про визнання винуватості від 13 квітня 2020 року у кримінальному провадженні № 0002323 від 06.05.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, солдат військової служби за контрактом, який перебуває в розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше судимий:
1) 29.05.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарань у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.7. 76 КК України, звільнений від відбування покарання випробуванням із встановленням іспитового строк тривалістю 1 рік,
2) 19.06.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покаранн у вигляді чотирьох років позбавлення волі, на підставі сі 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання випробуванням із встановленням іспитового строї тривалістю 2. роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю учасників кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Так, 28 квітня 2017 року у вечірній час близько 20 години солдат військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який перебуває у розпорядженні командира вказаної військової частини, знаходився в кімнаті № 3 гуртожитку № НОМЕР_3 , розташованого на території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , в якій проживає спільно з солдатом військової служби за контрактом цієї ж військової частини ОСОБА_5 .
Перебуваючи в кімнаті гуртожитку солдат ОСОБА_3 помітив на тумбочці MP3 - плеєр марки Transcend МР 870 вартістю 665,00 гривень, який належить солдату ОСОБА_5 . Маючи намір незаконно збагатитись за рахунок чужого майно, діючи умисно, з корисливих мотивів, пересвідчившись що ОСОБА_5 відсутній в кімнаті та за його діями ніхто не спостерігає, вчинив крадіжку належного йому MP3 - плеєру марки Transcend МР 870 вартістю 665,00 гривень, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме: 1 травня 2017 року ОСОБА_3 заклав MP3 - плеєр марки Transcend МР 870 належний ОСОБА_5 до відокремленого підрозділу № НОМЕР_4 Повного товариства «Ломбард Приват» ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по бульвару Олександрійському, 137, приміщення 237, в м. Біла Церква Київської області, в якості предмету застави.
В результаті укладення договору позики та застави майна № 13.2017.60 від 1 травня 2017 року ОСОБА_3 отримав від ПТ «Ломбард Приват» Сич і компанія» в особі касира - оцінювача ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 100,00 гривень, які в подальшому витратив на власні потреби.
Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) солдат ОСОБА_3 заподіяв потерпілому солдату ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 665,00 гривень
Крім цього, 1 травня 2017 року, у вечірній час близько 20 години солдат військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 , діючи з метою вчинення крадіжки чужого майна, підій

шов до кімнати АДРЕСА_3 .
В подальшому ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що мешканці даної кімнати солдат військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_7 та його співмешканка ОСОБА_8 , відсутні в кімнаті та за його діями ніхто не спостерігає, незаконно проник до вказаного житла через вхідні двері, попередньо пошкодивши металеву дужку на якій висів навісний замок, звідки викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: ноутбук марки "Acer 5742ZG-P624G32Mnkk", модель PEW71, s/n NXRYAEU0011511В4351601 вартістю 3800,00 гривень, наручний годинник марки «YAZOLE 322», вартістю 186,00 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме : 1 травня 2017 року ОСОБА_3 заклав ноутбук марки "Acer PEW71", s/n NXRYAEU0011511В4351601, належний ОСОБА_8 до відокремленого підрозділу № НОМЕР_4 повного товариства «Ломбард Приват» ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по бульвару Олександрійському, 137, приміщення 237, в м. Біла Церква Київської області, в якості предмету застави.
В результаті укладення договору позики та застави майна № 13.17.459 від 1 травня 2017 року ОСОБА_3 отримав від ПТ «Ломбард Приват» Сич і компанія» в особі касира - оцінювача ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2000,00 гривень, які в подальшому витратив на власні потреби.
4 травня 2017 року ОСОБА_3 заклав наручний годинник марки YAZOLE 322», належний ОСОБА_8 до відокремленого підрозділу № НОМЕР_4 ПТ «Ломбард Приват» Сич і компанія», що знаходиться по бул. Олександрійському, 137, приміщення 237, в м. Біла Церква Київської області, в якості предмету застави. В результаті укладення договору позики та застави майна № 13.17.459 від 1 травня 2017 року, ОСОБА_3 отримав від ПТ Ломбард Приват» ІНФОРМАЦІЯ_2 » в особі касира - оцінювача ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 50,00 гривень, які в подальшому витратив на власні потреби.
ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, з. подіяв ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 3986,00 гривень.
Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та у таємному викрадені майна чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3ст. 185 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам. Запевнив суд, що зробив для себе належні висновки.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскількиучасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор не заперечують, суд визнав недоцільнимдослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будутьпозбавлені права оскаржитиці обставини в апеляційному порядку.
Зогляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочинів доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані:
- за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викраденні чужого майна (крадіжка),.
- за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 вчинив закінчені умисні злочини проти власності. Суд також враховує наслідки, які настали від його вчинення у виді майнової шкоди, та те, що шкода не відшкодована обвинуваченим потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ..
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує обставини, які пом`якшують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, та з урахуванням усіх зазначених обставин, вважає, що мірою покарання, необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є позбавлення волі.
З огляду на вищевказані обставини, поведінку обвинуваченого в суді, який негативно поставився до своїх вчинків, суд визнає вказану в обвинувальному акті обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Статтею 50 ч. 1, 2 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а йвиправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи загальні засади призначення покарання у відповідності до ст.65 КК України, суд вважає, що необхідно призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 185 КК України.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження новихзлочинів (кримінальних правопорушень).
Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «СтівенВілкокс та Скотт Херфорд проти СполученогоКоролівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, яка передбачає, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, у вигляді позбавлення волі.
Суд враховує, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2017 року, вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним та засуджено позбавлення волі. Кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 28 квітня 2017 року, 01 травня 2017 року, тобто до постановлення попередніх вироків, а саме що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши в строк відбуття покарання часткове відбуте покарання за попереднім вироком з 13 травня 2020 року по 03 березня 2021 року.
Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.
Судові витрати відсутні.

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.
Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 3986 гривень 00 копійок.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав, не заперечуючи проти стягнення на користь потерпілої суми матеріальних збитків у відшкодування заподіяної ним шкоди в сумі 3986 гривень 00 копійок.
Приписами ст. 1166 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження як вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому вищевказаних злочинів, так і розмір зазначеного цивільного позову, проти якого останній не заперечує в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 3986 гривень 00 копійок.
Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 665 гривень 00 копійок.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав, не заперечуючи проти стягнення на користь потерпілої суми матеріальних збитків у відшкодування заподіяної ним шкоди в сумі 665 гривень 00 копійок.
Приписами ст. 1166 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження як вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому вищевказаних злочинів, так і розмір зазначеного цивільного позову, проти якого останній не заперечує в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 655 гривень 00 копійок.
Долю речових доказів вирішитивпорядку ст. 100 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання вироку, з врахуванням того, що ОСОБА_3 призначається покарання у виді позбавлення волі, останній відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2020 року а тому відсутні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопрушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 (один) року позбавлення волі,
за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (три) років позбавлення волі,
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Уманського міськарйонного суду Черкаської області області від 20 травня 2020 року, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотири) років 4 (чотири) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід в цьому кримінальному провадженні не обирався, оскільки обвинувачений 20 травня 2020 року взятий під варту за вироком Уманського міськарйонного суду Черкаської області області від 20 травня 2020 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2020 року, тобто з 13 травня 2020 року по 03 березня 2021 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином - задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_11 у рахунок відшкодуваннязаподіяноїматеріальної шкоди 655 гривень
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином - задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_8 у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 3986 гривень
Речові докази: відсутні.
Судові витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суду Київської області шляхом подачіапеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законноїсили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя: ОСОБА_1