Провадження № 1-кс/761/7249/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017,

В С Т А Н О В И Л А :
В провадження Шевченківського районного суду м. Києва 25 березня 2021 року, в порядку ст.303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_2 на постановустаршого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017.
Скарга ОСОБА_2 на постановустаршого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017 про визнання майна речовим доказом, передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 26 березня 2021 року.
У своїй скарзі заявник ОСОБА_2 просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017, скасувати постанову старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017 про визнання майна речовим доказом, а також скасувати заборону посадовим особам ПАТ «Дельта Банк», а також будь-яким іншим особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати безготівкові грошові кошти ОСОБА_2 , що відкриті у ПАТ «Дельта Банк».
Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а саме:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого, дізнавача, про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача, про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Так, визначені у ч.1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_2 оскаржує постанову старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017.

Однак, оскаржуване рішення не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до слідчого судді, тобто скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню в порядку, передбаченому частиною першою ст.303 КПК України.

Так, частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Таким чином, ОСОБА_2 звертається до слідчого судді зі скаргою на рішення слідчого, яке не підлягає вирішенню слідчим суддею в порядку частини першої ст.303 КПК України, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною скаргою.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 24, 26, 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування КП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 від 05.02.2017 про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000002 від 12.01.2017.

Матеріали скарги повернути ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1