ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8097/21
провадження № 1-кс/753/1605/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача відділу дізнання Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000358 від 03.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

встановив:
22 квітня 2021 року скаржник ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою на постанову дізнавача відділу дізнання Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції про закриття кримінального провадження № 0000358 від 03.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування доводів скарги заявник зазначає, 30.01.2021 ОСОБА_3 на адресу Дарницького ГУ НП у м. Києві направлено заяву про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст.190 Кримінального кодексу України.

У відповідь на адвокатський запит від 04.02.2021 вих. № 15/21 Дарницьким ГУ НП у м. Києві надіслано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за яким заява ОСОБА_3 розглянута та дізнавачем відділу дізнання ОСОБА_4 внесена інформація до ЄРДР за № 0000358 з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

15.03.2021 дізнавачу відділу дізнання Дарницького УП ГУПН у м. Києві ОСОБА_4 направлено клопотання про проведену слідчих дій.

14.04.2021 Дарницьким ГУ ПН у м. Києві на електрону пошту адвоката ОСОБА_5 направлено відповідь на клопотання якою повідомлено, що дізнавачем відділу дізнання лейтенантом поліції ОСОБА_6 прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Водночас, вивченням відповіді на клопотання дізнавача відділу дізнання лейтенантом поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000358 засвідчило, що дізнавачем під час досудового розслідування вищезазначені вимоги кримінального процесуального законодавства України не виконано, відтак зазначене рішення є незаконним та необгрунтованим.

Під час проведення досудового розслідування дізнавачем допущено порушення вимог ч. 2 ст.9 КПК України, зокрема: не допитана особа, яка звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення; не направлено до суду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів щодо: прив`язки установчих даних та номерів стільникового зв`язку щодо картки/рахунки особи, якій перераховані грошові кошти; прив`язки установчих даних користувачів номерів, з яких здійснювались дзвінки на телефонний номер ОСОБА_3 ; даних та номерів стільникового зв`язку осіб, що здійснювали поповнення номерів, з яких здійснювались телефонні дзвінки на телефонний номер ОСОБА_3 ; фото та відео фіксація з банкоматів (з зазначенням їх адрес) в яких отримувалась готівка з картки/рахунку особи яка встановлена банком та на яку були перераховані грошові кошти; до інформації операторів стільникового зв`язку щодо номерів ОСОБА_3 та осіб, які їй телефонували.

Окрім того, відповідно до ст. 219 КПК України строки досудового розслідування не обмежені часом та можуть наразі ще тривати.

Таким чином, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій, необхідних для встановлення усіх обставин кримінального правопорушення передбачених нормами КПК, для встановлення обставин, які прямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказування у кримінальному провадженні, у звязку із чим, вважає, що постанова про закриття кримінального провадження постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, необґрунтовано та такою, що не відповідає завданню кримінального провадження, оскільки слідчим не було вчинено жодних мінімальних слідчих дій для прийннятя такого рішення та стверджувати про відсутність складу злочину. У судове засідання представник скаржника підтримала доводи скарги та просила її задовольнити, з підстав викладених у скарзі.

У судове засідання представник скаржника не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, вимоги якої підтримала та просила задовольнити.

Прокурор та дізнавач у судове засідання не з`явились, про розгляд скарги повідомлені належним чином, проте надали на вимогу суду матеріали кримінального провадження № 0000358 від 03.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України - для огляду.

Враховуючи, що відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення про закриття кримінального провадження розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту їх надходження, а відсутність дізнавача, який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду скарги, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у розпорядженні суду матеріалів.

Вивчивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000358 від 03.02.2021, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Про оскаржувану постанову дізнавача від 01.03.2021 скаржник дізналась 14.04.2021, яка до цього часу не була належним чином проінформованою органом досудового розслідування про винесення постанови про закриття кримінального провадження № 0000358 від 03.02.2021.

Враховуючи те, що пропущення строку на оскарження постанови слідчого відбулося не з вини скаржника, слідчий суддя вважає за необхідне поновити скаржнику строк для її оскарження.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 4) рішення прокурора, слідчого про закриття кримінального провадження-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Статтею 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та суб`єктивний склад осіб, які мають право звернутись із такими скаргами.

Скаржник ОСОБА_3 є заявником у даному кримінальному провадженні № 0000358 від 03.02.2021, а отже має право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні дізнавача відділу дізнання Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудового № 0000358 від 03.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_3 .

Постановою від 01.03.2021 дізнавач відділу дізнання Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 закрила кримінальне провадження за № 0000358 від 03.02.2021, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, мотивовуючи тим, що у ході досудового розслідування відсутні докази, які б вказували на ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення дізнавача про закриття провадження, враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст. 94 КПК та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження дізнавач у свою чергу не забезпечив ефективного розслідування за кримінальним провадженням, у порушення вимог ст.ст. 9, 91-94 КПК України, дізнавачем не було проведено жодних слідчих дії необхідних для повного і всебічного висвітлення обставин кримінального правопорушення.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не у повній мірі стали предметом контролю дізнавача при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова дізнавача про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на поставлені питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.

Вищевикладені обставини свідчать про неправильність і неповноту досудового розслідування і як, наслідок, невідповідність оскаржуваної постанови вимогам кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для її скасування.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), пп. 103 et seq.).

Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 et seq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов до переконання, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні фактично не проводилось, а висновок слідчого про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення є передчасним і таким, що не ґрунтується на матеріалах досудового розслідування та не відповідає вимогам ст.ст. 2, 9 КПК України, а також наведеній практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 22, 26, 303, 304, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Скаргу-задовольнити.

Постанову дізнавача відділу дізнання Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 01.03.2021 про закриття кримінального провадження № 0000358 від 03.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України-скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: