ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5375/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/920/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2021,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна.

Накладено арешт на майно, вилучене 22.04.2021 при обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відмовлено у задоволенні клопотання в частині арешту грошей та зобов`язано орган досудового розслідування повернути вказане майно власнику.

Зберігання арештованого майна здійснювати в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 року «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» - у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області.

Визначено строк арешту електронних носіїв інформації, мобільних телефонів два місяці, тобто до 27.06.2021 включно, після чого вказане майно має бути повернуте власникам.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 23.04.2021 до Київського районного суду м. Харкова звернувся прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначила, що в провадженні відділу з розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами та злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за №0000330 від 10.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Задовольняючи частково клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що вказане майно може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2021 та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання та зобов`язати слідчого повернути майно.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання про арешт майна.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції учасники справи до суду апеляційної інстанції не прибули.

За наведених вище обставин, враховуючи стислі строки, регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України, судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Задовольнивши частково клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має значення для забезпечення кримінального провадження.

Судова колегія не погоджується з даним висновком.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України). Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з клопотання, до СУ ГУНП в Харківській області надійшли матеріали з УСР в Харківській області ДСР НПУ про те, що група невстановлених осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки в мережі Інтернет, використовуючи інформацію, що містить банківську таємницю, шахрайським шляхом, заволодівають грошима осіб.

В ході обшуку виявлено та вилучено мобільні телефони та грошові кошти на загальну суму 10300 доларів США.

Даний факт також підтверджується постановою старшого слідчого СУ ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_10 про визнання речовими доказами (а.с. 13).

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Згідно зі ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Проте, відповідно до постанови старшого слідчого СУ ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_10 , кримінальне провадження №0000330 від 10.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України та ч. 1 ст. 412 КПК України.

За наслідками апеляційного розгляду судова колегія має повноваження скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу по справі відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2021 та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2021 щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000330 скасувати.

Постановити нову, якою відмовити прокурору відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 в задоволенні клопотання про арешт майна.

Майно зазначене в ухвалі слідчого судді повернути законним володільцям.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді