Справа № 456/3119/19
Провадження № 1-кп/456/147/2021
ВИРОК
іменем України

09 серпня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо обвинуваченого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженеця м. Дніпро Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одруженого, проходить військову службу не за контрактом на посаді оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у військовому званні солдат, не судимого,
за ч. 3 ст. 408 КК України,
в с т а н о в и в :
20.07.2017 ОСОБА_5 з Міністерством оборони України в особі начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба генерал- майора ОСОБА_6 укладено контракт про проходження військової служби. Наказом начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 05.06.2018 № 140 ОСОБА_5 відраховано від подальшого навчання у вказаному навчальному закладі Відповідно до наказу ТВО начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерал-майора ОСОБА_7 від 12.06.2018 №149 ОСОБА_5 направлено для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2018 № 134 ОСОБА_5 призначено на посаду оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини. Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби і виконував покладені на нього завдання.
Однак, 19.06.2018 о 19 год. 35 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи строкову військову службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби назавжди, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 408 КК України не визнав та зазначив, що 13.06.2018 він прибув у військову частину НОМЕР_2 для проходження строкової військової служби. 14.06.2018 він написав рапорт про надання відстрочки та звільнення за сімейними обставинами. На момент перебування на навчанні у Харківському університеті його начальник курсу повідомив, що розберуться з даним рапортом у військовій частині, оскільки в університеті він мав намір подати таку заяву. Командир взводу ОСОБА_8 допоміг йому в написанні даної заяви. 14.06.2018 на співбесіді у командира військової частини ОСОБА_9 , він передав останньому рапорт на звільнення і надання відстрочки та документи підкріплені до нього, а саме копію пенсійного посвідчення та копію посвідчення ліквідатора ЧАЕС його батька. ОСОБА_9 повідомив, що він має написати рапорт власноручно та звертатися у військомат за місцем проживання, тому повернув рапорт та відправив його до військового юриста ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_10 повідомив його батька, що цих документів недостатньо, а рапорт має бути складений батьком. 18.06.2018 йому зателефонував батько та повідомив, що його мати захворіла, відповідно він написав рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами. Рапорт він писав разом з командиром роти, за його комп`ютером, у двох екземплярах. Після цього рапорт він відніс на підпис до ОСОБА_11 , а потім відніс командиру ОСОБА_8 , один екземпляр рапорта він забрав, підписав і залишив у себе, інший не підписав. ОСОБА_8 сказав, що командир військової частини відпустить його, оскільки є два підписи та що він може брати квитки. Білети на потяг були на 19.06.2018 на 19:00 год. 19.06.2018 близько 17:30 год. він зібрав речі, пройшов КПП і поїхав додому. На наступний день він приїхав до метері та був із нею. Він взяв відпустку на 10 днів, однак коли вже потрібно було повертатися, батько сказав йому бути вдома, оскільки йому мають надати відстрочку. Він не переховувався, а проживав з матір`ю, за місцем реєстрації. На час затримання 27.06.2019 він виходив із дому, за межеми військової частини він був близько року. Про те, що його розшукують, йому нічого не було відомо. Зазначив, що про відпускний квиток йому нічого небуло відомо, а ОСОБА_8 його запевнив, що він може їхати додому, у військовій частині він залишив свій номер телефону, однак у нього було дві сім карти та одну з них він загубив. Просить суд виправдати його за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, зазначив, що не мав жодного наміру не виконувати свій конституційний обов`язок. Усвідомлює, що вчинив неправильно, однак жодного умислу не мав.
Незважаючи на невизнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що він займає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_3 . Повідомив, що 19.06.2018 він виконував обов`язки заступника командира полку з морально-психологічного забезпечення та в його обов`язки входить слідкувати за дотриманням дисципліни у військовій частині. Близько 21 год. його викликали з дому на службу, оскільки ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину. Через КПП він не покидав військову частину, а швидше за все переліз через паркан. Після переводу ОСОБА_5 був у військовій частині п`ять днів. ОСОБА_5 йому безпосередньо не підпорядковується. Через три дні він підготував відповідні документи для правоохоронних органів, зокрема і копію службового розслідування, для внесення відомостей до ЄРДР. Зазначив, що він проводив службове розслідування та телефонував батькам ОСОБА_5 , однак вони повідомили, що їм нічого не відомо про місцезнаходження сина. ОСОБА_5 в соціальній мережі виставив фото з дівчиною, а сам на зв`язок не виходив. Після внесення відомостей в ЄРДР вони припинили його розшук. Зазначив, що ОСОБА_5 роз`яснювали вимоги законодавства щодо заборони залишати військову частину, в особовій справі є розписка про ознайомлення останнього з даними вимогами. До травня 2019 року не було жодного повідомлення, що ОСОБА_5 повернувся у військову частину, тобто 1 рік та 6 місяців він не повертався до військової частини. ОСОБА_5 є військовослужбовцем строкової служби, а тому рапорту на відстрочку не може подавати, тільки на перевід. Зазначив, що ОСОБА_5 до нього не підходив та жодного рапорту не подавав і не показував. Після залишення військової частини ОСОБА_5 , ним було вжито перших заходів щодо його розшуку на території військової частини, вокзалу та автостанції. Командиром ОСОБА_5 на той час був ОСОБА_8 , який повідомив, що ОСОБА_5 з жодним повідомленням не звертався. Звернув увагу, що про подання рапорту ОСОБА_5 про звільнення за сімейними обставинами чи станом здоров`я ,йому нічого не відомо, оскільки на рапорті ставиться віза безпосередньо командира полку, відповідно виноситься наказ та військовослужбовець отримує відповідний квиток, стає на облік у військоматі на час відпустки, чого ОСОБА_5 зроблено не було;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що він служить у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначив, що він ОСОБА_5 не знає, однак 19.06.2018 він чергував та на шикуванні помітив, що відсутній військовослужбовець ОСОБА_5 , про що доповів черговому по частині, зокрема він повідомив майора ОСОБА_14 , який в свою чергу повідомив ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які організували пошук ОСОБА_5 . Зазначив, що в обід цього ж дня ОСОБА_5 був у військовій частині, однак після цих подій останній у військову частину вже не з`явився;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що він служить у військовій частині НОМЕР_2 . 19.06.2018 він був командиром батареї, де ОСОБА_5 проходив військову службу, однак на шикуванні виявили, що той відсутній. Звернув увагу, що ОСОБА_5 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 кілька днів. Після 19.06.2018 ОСОБА_5 у військову частину не повертався та про себе не повідомляв. Зазначив, що ОСОБА_5 звертався з рапортом про надання відпустки, однак його візи недостньо для надання відпустки, зокрема має бути три візи: командира підрозділу, командира дивізіону та резолюція командира військової частини, після цього виноситься відповідний наказ та провідним інспектором виписується відпускний квиток, а солдат розписується про його отримання і лише тоді покидає військову частину;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що у 2018 році він служив у військовій частині НОМЕР_2 та був головним старшиною девізіону, звільнився у вересні 2019 року, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. ОСОБА_5 служив в даній частині близько 1-2 тижнів. 19.06.2018 черговий по частині повідомив, що під час шикування на вечерю виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 . Після чого провели заходи з його розшуку в частині, а згодом і на вокзалі, однак знайти ОСОБА_5 не вдалось, спроби зв`язатись із ним по телефону також не дали жодного результату. ОСОБА_5 до нього з рапортом про відпустку не звертався. По факту залишення ОСОБА_5 військової частини було проведено службове розслідування. Після цього ОСОБА_5 у військову частину не повертався. Зазначив, що з метою надання відпустки солдат повинен написати рапорт командиру відділу, який погоджує командир обслуги, командир батареї, командир девізіону, після чого надається в чергову частину для оформлення та видається наказ командира полку. ОСОБА_5 повинен був отримати відпускний листок, підписатись про його отримання та після цього покинути військову частину. Повідомив, що згідно статуту Збройних Сил України відпустка надається згідно графіку. Кожного разу солдати інструктуються та в журналі розписуються, коли отримали відпускний лист. Солдат пише рапорт на відпустку по зразку, у військовій частині НОМЕР_2 є інформаційний стенд, заступник командира по виховній роботі проводить роз`яснювальну роботу із солдатами. Під час відпустки солдат зобов`язаний за місцем проживання стати на облік у військоматі;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_19 , який повідомив, що ОСОБА_5 є його сином. Після першого півріччя навчання сина йому зателефонував викладач щодо переведення ОСОБА_5 на інший факультет, однак він відмовився. Також його синові пропонували звільнитись за власним бажанням, однак він звертався зі скаргами, після чого його сина відрахували за недисциплінованість. 13.06.2018 його син прибув до військової частини НОМЕР_2 , а 14.06.2018 він подав рапорт на звільнення за власним бажанням. Звернув увагу, що відповідно до рішення окружного суду його син мав право на звільнення та надання відстрочки за сімейними обставинами. Працівники поліції та прокуратури не реагували на його заяви про звільнення та надання відстрочки синові, у зв`язку з сімейними обставинами. З заявами про надання відстрочки його сину, він звертався тричі, двічі на заяви від 10.05.2018, 14.06.2018 він отримував відповіді. Звернув увагу, що його син звертався до полковника ОСОБА_9 із заявою про надання відстрочки. Згодом його син звертався з рапортом про надання відпустки. На цей час мати ОСОБА_5 була хворою, оскільки в неї був інсульт. Коли ОСОБА_5 був на навчанні, йому також потрібен був догляд. Після телефонного дзінка з військової частини він зрозумів, що його сина ніхто офіційно не відпускав. Він переконував свого сина, що той має право на відстрочку, однак порядок надання відпустки, передбачений законом йому не відомий. Зазначив, що його син проживає окремо він нього, разом із своєю матірю;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що він займає посаду начальника управління підготовки повітряного командування військової частини № НОМЕР_4 . В червні 2018 року він був командиром військової частини НОМЕР_2 . Командири, заступники, працівники кадрових органів уповноважені ознайомлювати військовослужбовця із Статутом Збройних сил України. В особовій справі зберігаються розписки військовослужбовців про ознайомлення з вимогами законодавства. У військовослужбовця завжди має бути військовий квиток. Зазначив, що він не пригадує, щоб ОСОБА_5 звертався до нього із рапортом про відстрочку, звільнення чи відпустку. Зареєстрованого такого рапорту ОСОБА_5 не значиться, як і візи на такому. На такому рапорті мав бути підпис командира дивізіону, його резолюція, як командира військової частини, відповідно ОСОБА_5 самовільно залишив територію військової частини. Щодо надання відпустки військовослужбовцю, то в такому випадку виноситься наказ, щодо відмови накладається відповідна резолюція. Звернув увагу, що відпустка надається за графіком, коли подається рапорт на відпустку за сімейними обставинами, такий розглядається позапланово. Підставою вважати, що військовослужбовцю надана відпустка - є винесення відповідного наказу, отримання відпускного квитка. За територію військової частини солдата без відпускного квитка не пропускають за жодних обставин. Заперечив пред`явлений йому стороною захисту рапорт, та вказав, що такий не має жодної юридичної сили, оскільки не завізований у встановленому законом порядку, у ньому відсутні підписи уповноважених осіб. Зазначив, що ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину;
доповіддю командира військової частини НОМЕР_2 полоковника ОСОБА_9 від 23.06.2018 про самовільне залишення військової частини, адресованої начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 за вих. № 380/489/371/пс, відповідно до якої 19.06.2018 військовослужбовець строкової служби оператор СВУ зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину /Т.1 а.с.37, Т.2 а.с.73-74/;
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 134 від 14.06.2018, відповідно до якого військовослужбовця строкової військової служби, який відповідно до телеграми начальника управління персоналу - заступника начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 червня 2018 року №350/104/2/1540, прибув із Харківського національного університету Повітряних Сил Збройних Сил імені Івана Кожедуба для подальшого проходження строкової військової служби, з 13 червня 2018 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду: солдата ОСОБА_5 - оператором зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , ВОС-070543А /Т.1 а.с.123, Т.2 а.с.75/;
витягом з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 140 від 05.06.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 , курсанта 112/22 навчальної групи 1-го курсу (набору 2017 року) льотного факультету університету, відповідно до підпункту 3.2 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490, відраховано від подальшого навчання за недисциплінованість та відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, через службову невідповідність, з 06 червня 2018 року. Вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 /Т.1 а.с.94/;
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 143 від 23.06.2018, відповідно до якого солдата строкової служби ОСОБА_5 , оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , який 19 червня 2018 року самовільно залишив частину, відповідно до пункту 2.9 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333 знято зі всіх видів забезпечення /Т.1 а.с.38, Т.2 а.с.76/;
військовим квитком серії НОМЕР_6 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 09.09.2017 ОСОБА_5 , відповідно до якого призовною комісією Шевченківського району Дніпропертовської області ОСОБА_5 визнано придатним до військової служби та призвано на строкову військову службу і направлено у військову частину НОМЕР_7 липня 2017 року. ОСОБА_5 військову присягу прийняв 09.09.2017 у Харківському національному університеті повітряних сил /Т.1 а.с.39/;
службовою характеристикою, виданою курмовим офіцером навчального курсу льотного факультету ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_21 . Варваровим на ім`я ОСОБА_5 , згідно якої останній займаній посаді не відповідає, його доцільно відрахувати від подальшого продовження навчання /Т.1 а.с.40/;
витягом з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 149 від 12.06.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 відраховано від подальшого навчання наказом начальника Харківського національного університету Повітряних сил (по строковій частині) від 05.06.2018 № 140 та вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 . Скасовано абзац 5 пункту 13 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по строковій частині) від 05.06.2018 № 140 стосовно направлення солдата ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 /Т.1 а.с.41, Т.2 а.с.83/;
контрактом про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 20.07.2017, укладеного з однієї сторони начальником Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерала-майором ОСОБА_22 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до даного контракту, ОСОБА_5 добровільно взяв на себе зобов`язання пройти військову службу (навчання) у Харківському національному університеті Повітряних сил імені Івана Кожедуба /Т.1 а.с. 42/;
листом Комунального підприємства «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» від 19.07.2018 за вих. № 4794, адресованого слідчому Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_23 , відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває / Т.1 а.с.43/;
службовою карткою 112/2 роти військової частини ХНУПС, відповідно до якої ОСОБА_5 з 2017 року перебуває на військовій службі та має військове звання «солдат» / Т.1 а.с.92/;
листом ознайомлення зі службовою карткою солдата ОСОБА_5 /Т.1 а.с. 93/;
листом начальника управління персоналу заступника начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_24 №350/104/2/1540 від 09.06.2018, відповідно до якого курсанта ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 , який підлягає відрахуванню від подальшого навчання, у зв`язку із змінами у відрахуванні, в термін до 15 червня 2018 року, вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) /Т.1 а.с.96/;
рапортом оператора 2 зенітної-ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 від 18.06.2018, адресованого ТВО командира 2 зенітної-ракетної військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_5 просив клопотати про надання йому відпустки з 20.06.2018, рапорт окрім підпису ОСОБА_5 , підпису ОСОБА_11 інших підписів не містить /Т.1 а.с.97/;
заявою ОСОБА_19 від 07.05.2018, адресованої військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 полковнику ОСОБА_25 , відповідно до якої ОСОБА_19 просив надати відстрочку під час проходження військової служби його сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок зміни сімейних обставин /Т.1 а.с.98/;
листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_25 від 12.06.2018 за вих. № 1913, відповідно до якого ОСОБА_5 , 1999 р.н. є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу і навчання в АДРЕСА_3 , знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 /Т.1 а.с.99/;
заявою ОСОБА_19 від 13.06.2018, адресованої військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_25 , відповідно до якої ОСОБА_19 просив клопотати достроково звільнити з військової служби його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з сімейними обставинами. Також просив призначити комісію для перевірки його сімейного стану, для складення акту обстеження та надіслати його на розгляд обласному військовому комісару /Т.1 а.с.100/;
листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_25 від 22.06.2018 за вих. № 2030, відповідно до якого ОСОБА_19 повідомлено, що згідно з п. 213 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» йому необхідно звернутись до командира військової частини, де проходить службу його син. Також повідомлено, що згідно з пп. г п.1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставою для дострокового звільнення зі строкової військової служби ОСОБА_5 має бути відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії /Т.1 а.с.101/;
заявою ОСОБА_19 від 15.07.2019, адресованої військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 полковнику ОСОБА_25 , відповідно до якої ОСОБА_19 просив клопотати про звільнення з військової служби та надання відстрочки його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі зміною сімейних обставин /Т.1 а.с.102/;
обліково-послужною карткою на сержантів і солдатів до військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої останньому присвоєно військове звання «солдат», відповідно до наказу № 154 від 20.07.2017 /Т.1 а.с.126/;
журналом реєстрації рапортів військовослужбовців з 01.06.2018 по 29.12.2018, відповідно до якого рапорт оператора 2 зенітної-ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 від 18.06.2018 про надання йому відпустки з 20.06.2018 не значиться /Т.1 а.с. 174-177/;
аркушом ознайомлення військовослужбовця ОСОБА_5 з розділом ХІХ КК України, главою 13-1 КУпАП, додатком 12 до наказу Міністра оборони України від 28.07.2016 та окремих положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України /Т.2 а.с.77/;
актом службового розслідування т.в.о заступника командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_26 .Меглієва від 02.07.2018, згідно якого за порушення статей 11, 14, 16, 49 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдата ОСОБА_5 притягнути до дисциплінарної відповідальності /Т.2 а.с.78-81/;
рапортом т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , адресованої командиру військової частини НОМЕР_2 полоковнику ОСОБА_9 від 19.06.2018 про самовільне залишення військової частини солдатом строкової служби ОСОБА_5 /Т.2 а.с.82/;
книгою обліку тимчасово відсутнього і тимчасово вибулого до військової частини особового складу В/Ч НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_5 вибув 19.06.2018 /Т.2 а.с.84/;
рапортом о/у СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_27 від 11.09.2018, адресованого начальникові Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_20 , відповідно до якого проведеною перевіркою фактів притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, не виявлено /Т.1 а.с. 45, Т.2 а.с.86/;
рапортом о/у СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_27 від 14.09.2018, адресованого начальникові Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_20 , відповідно до якого проведеною перевіркою фактів притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, не виявлено /Т.2 а.с.87/;
рапортом о/у СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_27 від 14.09.2018, адресованого начальникові Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_20 , відповідно до якого проведеною перевіркою фактів притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, не виявлено /Т.2 а.с.88/;
постановою слідчого СВ Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 про оголошення розшуку підозрюваного від 08.11.2018, відповідно до якої оголошено розшук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 доручено оперативним співробітникам Шевченківського відділення поліції Дніпротепровського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області /Т.1 а.с. 46, Т.2 а.с.89-90/;
листом слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 від 08.11.2018 за вих. № 14945, адресованого підозрюваному ОСОБА_5 , відповідно до якого останнього повідомлено, що 08.11.2018 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000978 від 23.06.2018 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України /Т.1 а.с.47/;
дорученням про здійснення розшуку підозрюваного слідчого Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_28 від 08.11.2018 за вих.№14944 /Т.2 а.с.91-92/;
дорученням в.о. начальника Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_29 про проведення досудового розслідування від 28.01.2019, адресованого слідчому Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_30 , відповідно до якого останньому доручено провести досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000978 від 23.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та вжити заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення в передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки /Т.1 а.с. 48/;
повідомленням слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_31 про початок досудового розслідування від 01.02.2019 за вих. № 1435, адресованого заступнику військового прокурора Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_32 , відповідно до якого Третім слідчим відділом слідчого управління ТУ ДБР, розташованому у м. Львові 28.01.2019 прийнято до проведення розслідування кримінальне провадження № 0000978 від 23.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Встановлено, що 19.06.2018 військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 , який проходить строкову військову службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 з метою ухилення від військової служби назавжди. Розслідування у даному кримінальному провадженні 28.01.2019 доручено слідчим Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_33 , ОСОБА_30 , ОСОБА_34 . Старшим слідчої групи визначено ОСОБА_35 /Т.1 а.с. 49/;
ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_36 від 11.02.2019, відповідно до якої надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою /Т.1 а.с.50/;
рапортом про затримання ОСОБА_5 о 15.00 год. 26.06.2019 /Т.2 а.с.93/;
протоколом затримання особи слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_31 від 27.06.2019, відповідно до якого в службовому приміщенні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, відповідно до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Затриманому повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено права /Т.1 а.с. 51-52, Т.2 а.с. 94-96/;
особою справою солдата ОСОБА_5 /Т.2 а.с.100-118/;
рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року по справі № 160/7143/19, відповідно до якого визнано протиправними дії щодо відмови військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковника ОСОБА_25 по призначенню комісії, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. Зобов`язано військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_10 підполковника ОСОБА_25 призначити комісію для перевірки сімейного стану за заявою ОСОБА_19 від 14.06.2018 /Т.1 а.с.103-105/;
рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року по справі № 160/1227/20, відповідно до якого визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_11 щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_5 , оформлену листом №2/46/9671 від 19.12.2019. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_12 повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2019 про дострокове звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_5 на підставі п. «в» ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - за сімейними обставинами, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому судовому рішенні /Т.2 а.с.51-60/.
Вказані докази суд визнає належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджуються також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні процесуальними доказами, а саме:
постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000978 від 23.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.407 КК /Т.1 а.с.127/;
ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_36 від 27.06.2019, відповідно до якої відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання та реєстрації /Т.1 а.с.54-55/.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Показання надані свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 суд вважає чіткими, логічними та такими, що прямо підтверджують обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Зокрема, свідки в судовому засіданні підтвердили той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 самовільно покинув військову частину і жодного наказу про його відпустку винесено у військовій частині не було, як і небуло ним подано відповідної заяви, яка б містила всі необхідні підсписи. Окрім цього, вказані свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_5 був ознайомлений з чинним законодавством, зокрема щодо умов виходу у відпустку, і що ОСОБА_5 не міг самостійно покинути територію частини через КПП без належно підтверджуючих документів. Вказані свідки також підтвердили той факт, що обвинувачений переховувався, а його батьки місце перебування останнього не повідомляли.
Щодо показань свідка ОСОБА_19 , то останній не заперечив того факту, що його син залишив військову частину і тривалий час перебував за місцем перебування матері. Суду незрозуміла позиція вказаного свідка щодо самовільного, безпідставного вирішення останнім питання про можливість його сина не повертатися у військову частину, порада щодо чого і була надана батьком синові, і останній наведеного в судовому засіданні не заперечив. Однак на якій правовій підставі свідок ОСОБА_19 прийняв вказане рішення, суду незрозуміло, і таке рішення не грунтується на вимогах чинного законодавства, адже батько не вправі був приймати таке рішення і надавати такі поради обвинуваченому. Внаслідок наведеного, ОСОБА_5 тривалий час був відсутній за місцем розташування військової частини.
Суд визнає належним та допустимим доказом доповідь командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_9 про самовільне залишення військової частини, оскільки з такої вбачається, що 19.06.2018 військовослужбовець строкової служби оператор СВУ зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину.
Також суд вважає належними та допустимими доказами витяг з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 140 від 05.06.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 , курсанта 112/22 навчальної групи 1-го курсу (набору 2017 року) льотного факультету університету, відраховано від подальшого навчання за недисциплінованість та припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, через службову невідповідність, з 06 червня 2018 року, вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 134 від 14.06.2018, відповідно до якого військовослужбовця строкової військової служби, з 13 червня 2018 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду: солдата ОСОБА_5 - оператором зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , ВОС-070543А; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 143 від 23.06.2018, відповідно до якого солдата строкової служби ОСОБА_5 , оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , який 19 червня 2018 року самовільно залишив частину, відповідно до пункту 2.9 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333 знято зі всіх видів забезпечення; витяг з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 149 від 12.06.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 відраховано від подальшого навчання наказом начальника Харківського національного університету Повітряних сил (по строковій частині) від 05.06.2018 № 140 та вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , скасовано абзац 5 пункту 13 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по строковій частині) від 05.06.2018 № 140 стосовно направлення солдата ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , оскільки дані накази винесені уповноваженими на те особами, відповідають фактичним обставинам справи, відповідно сумнівів у належності чи допустимості, як доказів не викликають.
Окрім цього суд вважає належним та допустимим доказом військовий квиток серії НОМЕР_6 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 09.09.2017 ОСОБА_5 , оскільки з такого вбачається, що призовною комісією Шевченківського району Дніпропертовської області ОСОБА_5 визнано придатним до військової служби та призвано на строкову військову службу і направлено у військову частину НОМЕР_7 липня 2017 року. ОСОБА_5 військову присягу прийняв 09.09.2017 у Харківському національному університеті повітряних сил.
Суд визнає належним та допустимим доказом контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 20.07.2017, оскільки з такого вбачається що він укладений між начальником Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерал-майором ОСОБА_22 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до даного контракту ОСОБА_5 добровільно взяв на себе зобов`язання пройти військову службу (навчання) у ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Протокол затримання особи слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_31 від 27.06.2019, суд визнає належним та допустимим доказом, оскільки такий складений уповноваженою на те особою, в службовому приміщенні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, відповідно до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Затриманому повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено права. Зауважень щодо протоколу не надходило.
Також суд вважає належними та допустимими доказами службову картку 112/2 роти військової частини ХНУПС, оскільки з такої вбачається, що ОСОБА_5 з 2017 року перебуває на військовій службі та має військове звання «солдат»; лист ознайомлення зі службовою карткою солдата ОСОБА_5 ; лист начальника управління персоналу заступника начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_24 , з якого вбачається, що курсанта Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба солдата ОСОБА_5 , який підлягає відрахуванню від подальшого навчання, у зв`язку із змінами у відрахуванні, в термін до 15 червня 2018 року, вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Також суд визнає належними та допустимими доказами заяву ОСОБА_19 від 07.05.2018, в якій він просив надати відстрочку під час проходження військової служби його сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок зміни сімейних обставин; заяву ОСОБА_19 від 13.06.2018, в якій він просив клопотати достроково звільнити з військової служби його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з сімейними обставинами, також просив призначити комісію для перевірки його сімейного стану, для складення акту обстеження та надіслати його на розгляд обласному військовому комісару; заяву ОСОБА_19 від 15.07.2019, в якій він просив клопотати про звільнення з військової служби та надання відстрочки його сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі зміною сімейних обставин; лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_25 від 12.06.2018 за вих. № 1913, оскільки з такого вбачається, що ОСОБА_5 , 1999 р.н. є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу і навчання в ІНФОРМАЦІЯ_13 , знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 ; лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_25 від 22.06.2018 за вих. № 2030, оскільки з такого вбачається, що ОСОБА_19 повідомлено, що йому необхідно звернутись до командира військової частини, де проходить службу його син, також повідомлено, що підставою для дострокового звільнення зі строкової військової служби ОСОБА_5 має бути відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року по справі № 160/7143/19, відповідно до якого визнано протиправними дії щодо відмови військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковника ОСОБА_25 по призначенню комісії, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. Зобов`язано військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_10 підполковника ОСОБА_25 призначити комісію для перевірки сімейного стану за заявою ОСОБА_19 від 14.06.2018 та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року по справі № 160/1227/20, відповідно до якого визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_11 щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_5 , оформлену листом №2/46/9671 від 19.12.2019. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_12 повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2019 про дострокове звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_5 на підставі п. «в» ч.2 ст.26 Закону України «про військовий обов`язок та військову службу» - за сімейними обставинами, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому судовому рішенні.
Однак слід зазначити, що заяви ОСОБА_19 носять інформаційний характер, та не доводять невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Судові рішення, долучені стороною захисту лише підтверджують той факт, що батько дійсно клопотав про відстрочку під час проходження військової служби його сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив його звільнити, і уповноважені органи вказане питання вирішили не відповідно до вимог чинного законодавства. Однак вказані докази жодним чином не підтверджують право ОСОБА_5 самовільно залишати територію військової частини, без належних на те правових підстав. Встановлені судом обставини у вказаних судових рішеннях в адміністративній юрисдикції не доводять невинуватість ОСОБА_5 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Також суд визнає належним та допустимим доказом журнал реєстрації рапортів військовослужбовців з 01.06.2018 по 29.12.2018, оскільки згідно даного журнулу рапорт оператора 2 зенітної-ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 від 18.06.2018 про надання йому відпустки з 20.06.2018 не значиться.
Рапорт оператора 2 зенітної-ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 від 18.06.2018, в якому останній просив клопотати про надання йому відпустки з 20.06.2018, свідчить лише про те, що ОСОБА_5 дійсно мав намір вибути у відпустку, однак жодним чином не підтверджує той факт, що ОСОБА_5 таке право у встановленому законом порядку отримав, оскільки в такому рапорті відсутні підписи уповноважених осіб і наказ про відпустку не видавався, як і не було видано відповідне посвідчення ОСОБА_5 .
Постанова слідчого СВ Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 про оголошення розшуку підозрюваного від 08.11.2018 доводить факт розшуку обвинуваченого, а також той факт, що військовій частині не було відомо місце перебування обвинуваченого.
Всі інші докази, зібрані у порядку встановленому законом, і сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.
Постанова про призначення групи прокурорів є процесуальним доказом у кримінальному провадженні, яка підтверджує факт допустимості доказів, які суд покладає в основу вироку і яка свідчить про належне здійснення досудового розслідування.
У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Відповідно витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000978 від 23.06.2018, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 408 КК України, суд вважає електронною базою даних.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Об`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України є встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, відповідно до якого кожний військовослужбовець зобов`язаний нести військову службу упродовж встановленого законом строку, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок (статті 298, 312, 340 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999; статті 49, 54, 60 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України від 24 березня 1999).
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України полягає у самовільному залишенні військової частини або місця служби з метою повністю ухилитися від проходження військової служби або у нез`явленні з тією ж метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. Військовослужбовець, який вчиняє дезертирство, протизаконно припиняє виконувати свій конституційний обов`язок (статті 17, 65 Конституції України) щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Дезертирство є тривалим злочином і починається з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Для закінченого складу цього злочину тривалість ухилення військовослужбовця від військової служби значення не має. Повернення дезертира до місця служби або його прибуття до органів влади з явкою з повинною на кваліфікацію злочину не впливає. Фактична тривалість ухилення від військової служби може мати значення лише при визначенні ступеня суспільної небезпечності цього діяння та призначенні покарання.
Добровільна відмова від дезертирства можлива лише до моменту залишення частини або місця служби чи до моменту закінчення строку явки до частини. Якщо військовослужбовець залишив частину з метою ухилення від проходження військової служби, але потім через деякий проміжок часу, незалежно від його тривалості, повернувся до частини чи з`явився до органів влади, у діях винного буде закінчений склад дезертирства, а його явку до частини чи органів влади слід розглядати як з явлення із зізнанням.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України характеризується тільки прямим умислом і спеціально зазначеною у диспозиції статті метою ухилитися від військової служби. Мета може виникнути у військовослужбовця перед залишенням частини або в процесі вчинення самовільного залишення частини, при поверненні в частину з відрядження тощо. Наявність цієї мети відрізняє дезертирство від самовільного залишення частини або місця служби, оскільки при самовільному залишенні військової частини злочинець має намір через певний час повернутися до виконання обов`язків з військової служби, а кваліфікація діяння здійснюється залежно від строку його ухилення від військової служби. Тому тривалість ухилення військовослужбовця від військової служби під час дезертирства на кваліфікацію не впливає. Об`єктивними даними, що підтверджують дійсні наміри військовослужбовця, який вчинив дезертирство, можуть бути: придбання військовослужбовцем для себе фіктивних документів, проживання під чужим іменем і приховування своєї належності до військових формувань, проживання на нелегальному становищі тощо.
Мотиви дезертирства можуть бути різноманітними: небажання виконувати обов`язки з військової служби, причини сімейного та побутового характеру, намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, боягузтво, легкодухість тощо.
Суб`єктами злочину можуть бути військовослужбовці строкової служби, у тому числі й ті, що відбувають покарання в дисциплінарному батальйоні (Положення про дисциплінарний батальйон у Збройних Силах України: затв. Указом Президента України від 5 квітня 1994; ППВСУ «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» від 28 грудня 1996 року № 15), курсанти та слухачі військово-навчальних закладів, прапорщики, мічмани, особи офіцерського складу, військовослужбовці, які проходять службу за контрактом.
Слід зазначити, що особливо кваліфікованими ознаками дезертирства є вчинення злочину в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
У постанові Верховного суду від 11 квітня 2019 року по справі № 233/4985/17, провадження № 51-9182 км18 колегією суддів зазначено, що відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу та про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців Президент України не приймав. У проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
У сформованій сталій судовій практиці Верховний Суд визначив вищевказану правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» від 30 травня 2018 року (провадження 61-16144св18), 30 травня 2018 року (провадження 61-11319св18), 20 червня 2018 року (провадження 61-844св17), 26 червня 2018 року (провадження 61-7217св18), 07 листопада 2018 року (провадження 61-5283св18), 21 лютого 2019 року (провадження 51-7411км18), 26 лютого 2019 року (провадження 51-1371км18), 14 березня 2019 року (провадження 51-8985км18).
Крім того, відповідно до положень частин 5 та 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, а також є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
В судовому засіданні встановлено, що 20.07.2017 між ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба генерал-майором ОСОБА_6 укладено контракт про проходження військової служби. Наказом начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 05.06.2018 № 140 ОСОБА_5 відраховано від подальшого навчання у вказаному навчальному закладі. Відповідно до наказу ТВО начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерал-майора ОСОБА_7 від 12.06.2018 №149 ОСОБА_5 направлено для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2018 № 134 ОСОБА_5 призначено на посаду оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому ОСОБА_5 достеменно було відомо. Однак, 19.06.2018 о 19 год. 35 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи строкову військову службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби назавжди, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
Суд не бере до уваги доводи ОСОБА_5 про те, що він 18.06.2018 подав ТВО командира 2 зенітної-ракетної військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_37 .М рапорт та просив клопотати про надання йому відпустки з 20.06.2018, відповідно покинув військову частину на підставі закону, враховуючи наступне.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з п. 49 «Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України», затвердженого Указом Президента України № 1053/2001 від 07 листопада 2001 року основна відпустка надається військовослужбовцям строкової військової служби за весь період проходження військової служби тривалістю: солдатам (матросам) - 20 календарних днів.
Відповідно до п. 52 «Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України» відпустка за сімейними обставинами може бути надана: у разі тяжкої хвороби або смерті близьких родичів військовослужбовця (батько, мати, діти, рідні брати і сестри, дружина, її батьки) або особи, на вихованні яких він перебував до призову; у разі пожежі або стихійного лиха, що завдало шкоди майну сім`ї військовослужбовця; в інших випадках, коли, на думку командира військової частини, необхідна особиста присутність військовослужбовця у сім`ї. Необхідність надання відпустки за сімейними обставинами має бути підтверджена військовим комісаром за місцем проживання близьких родичів військовослужбовця, а у випадках, передбачених підпунктом "а" цього пункту, також головним лікарем лікувального
закладу. Відповідні документи повинні подаватися разом із клопотанням про надання відпустки або, в крайньому разі, після повернення з відпустки. Відпустка за сімейними обставинами надається на строк до 10 календарних днів. Військовослужбовцям, які відбувають у відпустки, передбачені підпунктами "а" і "б" цього пункту, понад тривалість відпустки надається додатковий час для проїзду до місця проведення відпустки і назад.
Слід зазначити, що відповідно до п 8.1. Розділу VІІІ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю.
Відповідно до п 8.11. Розділу VІІІ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.
Пунктом 8.12 Розділу VІІІ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» передбачено, що військовослужбовець не пізніше ніж за п`ятнадцять календарних днів до початку відпустки, визначеного графіком відпусток, подає командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається: вид відпустки; тривалість відпустки в календарних днях; потреба виплати грошової допомоги на оздоровлення; адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення; вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби). Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.
Слід зазначити, що ОСОБА_5 всупереч п. 8.12 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», 18.06.2018 подав ТВО командира 2 зенітної-ракетної військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_37 .М рапорт та просив клопотати про надання йому відпустки з 20.06.2018 та 19.06.2018 о 19 год. 35 хв. залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 покинув територію військової частини, не отримавши відповідних документів, які б надавали на це право, зокрема рапорт не був підписаний керівником військової частини, не було видано відповідного наказу і обвинувачений не отримав відповідний квиток, яким би було надано йому право покинути військову частину.
У зв`язку з вищенаведеним, суд розцінює показання ОСОБА_5 , як обрану обвинуваченим лінією захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, зокрема така підтверджується показаннями в судовому засіданні свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумніву у своїй належності та допустимості в суду не викликають.
Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.408 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_5 обставин, передбачених ст. 66 КК України, суд не вбачає.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 (із змінами та доповненнями), згідно яких призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи, що злочин вчинений ОСОБА_5 згідно зі ст.12 КК України є тяжким, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, характеризуючі дані на обвинуваченого, який характеризується посередньо, не притягався до кримінальної відповідальності, та приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.408 КК України.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд зважаючи на молодий вік обвинуваченого, усвідомлення останнім протиправності своєї поведінки, навіть за умови невизнання винуватості, тяжкий стан здоров`я батьків обвинуваченого, той факт, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, та приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

В справі №205/7091/16-к ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту і вказав, що заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить.
Запобіжний захід обвинуваченому на даний час не обрано. Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати виним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.408 КК України, й призначити йому покарання у виді 5 /п`яти / років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 /три/ роки.
На підставі п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1