ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 661/3551/20 Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/363/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретарі ОСОБА_5
За участю прокурора ОСОБА_6
Адвоката ОСОБА_7
Обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000253 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року, клопотання прокурора задоволено, ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 16.04.2021 року, включно.
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому
ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт, відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.02.2021 року є незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що зазначений в ухвалі суду ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є необґрунтованим, неконкретизованим та з урахуванням завершення досудового розслідування - фактично неможливим на стадії судового розгляду.
Крім того, апелянт зазначає про те, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого із застосуванням електронного засобу контролю, в повній мірі виключає ризики, які існували на стадії досудового розслідування, а також забезпечить належний нагляд за поведінкою ОСОБА_8 на стадії судового розгляду.
Окрім цього, звертає увагу на матеріали справи, які характеризують особу як раніше не судиму, з постійним місцем проживання та стійкими соціальними зв`язками, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, з позитивною характеристикою, який займається фермерським господарством, що дає ОСОБА_8 можливість утримувати свою родину та забезпечити можливість відшкодування шкоди потерпілим у кримінальному провадженні.
Враховуючи наведене вище, просить ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.02.2021 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.
Заслухавши суддю - доповідача, адвоката, обвинуваченого та прокурора, у судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження
№ 0000253 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286 КК України.
16 лютого 2021 року під час судового засідання прокурор звернуся до вказаного суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Своє клопотання прокурор мотивував тим, що ризики, заявлені на момент обрання запобіжного заходу не зменшились, зокрема те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання до 10 років позбавлення волі, а тому, враховуючи той факт, що обвинувачений є громадянином іншої держави, не має постійного місця роботи, не має утриманців, відсутні стійкі соціальні зв`язків, а також те, що вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, вчинив втечу з місця ДТП, що свідчить про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, у кримінальному провадженні триває судове слідство, не досліджено усі докази сторони обвинувачення, а тому наявні ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків, які обізнані про вчинений злочин.
Адвокат та обвинувачений ОСОБА_8 просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на більш м`який цілодобовий домашній арешт. Свої вимоги обґрунтовували тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, обвинувачений визнає свою провину у скоєних кримінальних правопорушеннях, має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей на утриманні, родину, позитивну характеристику.
Розглянувши заявлені клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_8 відмовив.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. ст. 135, ч. 3 ст. 286 КК України. Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_8 вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаних злочинів.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").
Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень санкція за найтяжче з яких передбачає максимальне покарання до 10 років позбавлення волі, обставини вчинення злочинів, а саме те, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, вчинив втечу з місця ДТП з огляду також на дані про особу обвинуваченого, який є громадянином іншої держави, не має постійного місця роботи, не має утриманців, відсутні стійкі соціальні зв`язки, а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, твердження адвоката в апеляційній скарзі про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, неповнолітніх дітей на утриманні, родину та позитивну характеристику, колегія суддів хоч і бере до уваги, про те вони не можуть бути визначальними для прийняття судового рішення про зміну запобіжного заходу.
З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі клопотання прокурора, продовжив ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Таким чином, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката М ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4