КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 81 КК України, ч. 6 ст. 539 КПК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
Іменем України

17 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою щодо засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Баштанка Миколаївської обл., українця, громадянина України, номер картки фізичної особи - платника податків невідомий, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 23.01.2001 Баштанським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. ст. 42, 44, 45, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 2) 30.10.2001 Баштанським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 16.04.2004 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 10 днів. 3) 12.08.2004 року Баштанським районним судом Миколаївської області ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.04.2008 року по відбуттю строку покарання. 4) 25.06.2015 Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання, з встановленням іспитового строку на 1 рік; 5) 11.09.2015 Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; 6) 21.10.2015 Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. 09.10.2017 року невідбуту частину покарання замінено на 1 рік 1 місяць 16 днів обмеження волі. Звільнений 12.02.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 23 дні, ст. 81 КК України; 7) 28.01.2019 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

В мотивування ухвали, суд першої інстанції посилається на те, що до засудженого ОСОБА_6 судом вже неодноразово, а саме двічі, застосовувалось умовно-дострокове звільнення, під час яких останній вчинив нові злочини. Раніше судимий шість разів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у поведінці засудженого мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вказані обставини на час розгляду клопотання не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить: ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року скасувати та винести нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги вказує, що дана ухвала є незаконною та такою, що винесена із порушенням чинного законодавства, зокрема ст. 81 КК України. Вважає, що посилання суду на те, що відносно нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення є недоречним, оскільки цю частину покарання він відбув.

Зазначає, що ухвала суду ґрунтується на формальних висновках, які не мають чіткого обґрунтування вимогами чинного законодавства. Зокрема, при ухваленні рішення, суд посилався на те, що він раніше неодноразово засуджувався та вже звільнявся умовно-достроково. Разом з тим, ці обставини були враховані судом при призначенні міри покарання за скоєний злочин, а тому повторно звертати на них увагу є недоцільним, оскільки суперечить принципу недопустимості повторної відповідальності.

Вказує, що згідно висновку адміністрації він провину у скоєному злочині визнав, на майбутнє висловлює добрі плани та наміри, а також відбулися процеси позитивних змін, які створили готовність до самокерованої та правослухняної поведінки у суспільстві.

Зазначає, що підтримує соціально-корисні стосунки з рідними шляхом листування, особистих побачень. Крім того, у нього після звільнення є місце куди працевлаштуватись.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного за вироком суду, є правом, а не обов`язком суду, який розглянув відповідне клопотання, в даному випадку клопотання начальника ДУ " Білоцерківська виправна колонія (№35)".

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Крім того, умовно-достроково звільнити особу від відбування покарання можливо за умови, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, обов`язковими показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені в ч. 2 ст. 81 КК України, критерії: сумлінна поведінка засудженого та сумлінне ставлення до праці.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 28.01.2019 року, суд першої інстанції обґрунтовано послався у своєму рішенні на те, що хоч у поведінці засудженого є позитивні тенденції у виправленні, однак те, що до ОСОБА_6 вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення, під час яких останній вчинив нові злочини та раніше судимий вже шість разів, час розгляду клопотання не доводить, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. Важливим є й позитивна діяльність засудженого, який й повсякденному житті, без ізоляції від суспільства доводить, що виправився й заслуговує на дострокове звільнення. При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. З наявної характеристики засудженого ОСОБА_6 , яка міститься у матеріалах справи, а саме наявності шести судимостей за вчинення корисливих злочинів, та вже двічі до нього було застосовано умовно-дострокове звільнення. Тому можна стверджувати, що засуджений ОСОБА_6 не довів своєю поведінкою, що він став на шлях виправлення та свідчить про його злочинний спосіб життя, в якому не відбуваються позитивні зміни, які могли би бути підставою для застосування умовно-дострокового звільнення.

Отже, місцевий суд, розглядаючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та, відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 з ю б і н ОСОБА_10 С е м е н ц о в