ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1544/21 Справа № 210/1409/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що в сукупності із зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого, враховуючи тяжкість злочину, за котрий він відбуває покарання, обставини його вчинення, невизнання засудженим своєї вини при розгляді справи судом першої інстанції, оскарження вироку в апеляційному порядку, термін покарання, призначеного вироком суду, термін попереднього ув`язнення, зарахований засудженому в строк відбуття покарання, зарахування котрого значно скоротило строк покарання засудженого, невідбуту частину покарання, фактичний термін відбутого покарання, котрий на думку суду є незначним по відношенню до вчиненого ним злочину, не вчинення будь-яких дій щодо погашення наявного позову під час відбування покарання, об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування ст. 81 КК України не встановлено.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що відбув 3/4 строку покарання, а той факт, що в нього залишився завеликий строк невідбутої частини покарання, то це не є підставою для відмови у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення. Вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а офіційне працевлаштування на виробництві установи не може бути обов`язковою умовою для доведення ним сумлінного ставлення до праці. Вказує, що не може виплатити цивільний позов з об`єктивних причин. Звертає увагу, що свою вину визнав в повному обсязі, має 3 заохочення, малолітню дитину, статус учасника бойових дій, добру характеристику, міцні соціальні зв`язки.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо засудженого вимоги ст. 81 КК України.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд належним чином не дослідив всі обставини провадження та недостатньо мотивував висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Вказує, що засуджений відбув 3/4 строку покарання, до праці не залучається, приймає участь у господарському обслуговуванні установи, стягнень на даний час не має, має 3 заохочення, виконує роботи з самообслуговування, заходи виховного впливу відвідує регулярно, має міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину, а також має оцінку виправлення став на шлях виправлення. Зазначає, що представник колонії не заперечував проти задоволення клопотання засудженого та надав йому позитивну характеристику. Звертає увагу, що засудженому гарантувалось надання місця праці за фахом та виконавчі листи до установи не надходили.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, ОСОБА_7 взято під варту у залі суду, строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 27 березня 2018 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 квітня 2015 року по 10 листопада 2017 року та з 15 квітня 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2018 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2018 року залишено без змін.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання, призначеного вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2018 року, строк попереднього ув`язнення з 20 червня 2017 року по 10 листопада 2017 року та з 27 березня 2018 року по 21 серпня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженим ОСОБА_7 покарання 27 березня 2018 року.
Кінець строку відбування засудженим ОСОБА_7 покарання 10 вересня 2023 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 останній відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 27 березня 2018 року.
Під час утримання в державній установі УВП № 6 м. Бахмута характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 04 жовтня 2018 року відбуває покарання в державній установі Криворізька виправна колонія (№80) та за час відбування покарання характеризується позитивно, має 3 заохочення та стягнень не має, до робіт на виробництві установи не залучається, виконує роботи по благоустрою, дотримується правомірних та ввічливих правовідносин з персоналом та іншими засудженими, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, до загальноосвітнього та професійно-технічного навчання не залучався, так як має вищу освіту, участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів, отримання посилок та передач.
При цьому судом першої інстанції враховано, що згідно вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2018 року вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав, оскаржував вказаний вирок в апеляційному порядку, має позов, дій на погашення котрого не вчиняє.
Суд першої інстанції також взяв до уваги, що 27 грудня 2018 року адміністративною комісією державної установи Криворізька виправна колонія (№80) було позитивно розглянуто питання про застосування до засудженого вимог ст. 101 КВК України, проте згідно поданої заяви засуджений відмовився від переведення до дільниці соціальної реабілітації по сімейним обставинам.
16 січня 2020 року комісією державної установи Криворізька виправна колонія (№80) було позитивно розглянуто питання про застосування до засудженого вимог ст. 82 КК України, але згідно поданої заяви засуджений відмовився від заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
14 січня 2021 року комісією державної установи Криворізька виправна колонія (№80) згідно з рекомендацією міжрегіонального управління йому було відмовлено у застосуванні до засудженого вимог ст. 81 КК України.
Згідно щоденника індивідуальної роботи зі засудженим ОСОБА_7 останній станом на 27 листопада 2020 року має оцінку ступеню виправлення - «засуджений довів своє виправлення».
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки відбуття 3/4 строку покарання, наявність 3 заохочень, отриманих протягом 2020 року, при цьому в місцях позбавлення волі перебуває з 27 березня 2018 року, та відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
При цьому необхідно звернути увагу, що засуджений, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 27 березня 2018 року, на протязі майже всього часу відбування покарання протягом 2018-2019 років не проявляв належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення, а висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений приймає участь у господарському обслуговуванні установи, виконує роботи з самообслуговування, заходи виховного впливу відвідує регулярно, має міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину, а також має оцінку виправлення став на шлях виправлення, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого ОСОБА_7 використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений та захисник не навели в апеляційних скаргах та не надали при їх розгляді.
Доводи засудженого та захисника про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і їх твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого та захисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4