Справа № 947/355/21
Провадження № 1-кс/947/86/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000904 від 05.08.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз, Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого до Шевченківського районного суду м.Києва направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0012903 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000904 від 05.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України .

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку квітня 2020 року, більш точні дата та час досудовим розслідування не встановлені, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, направленим на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків, вступив у злочинну змову з раніше знайомими йому ОСОБА_8 (матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження), ОСОБА_9 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), діючи спільно, заздалегідь розподіливши між собою ролі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 під надуманим для потерпілого приводом продажу автомобіля «Ніссан Альмера» 2006 року випуску за 3500 доларів США, домовилися зустрітися з останнім в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, щоб обговорити покупку автомобіля.

Так, з метою реалізації умислу на вчинення розбійного нападу, усвідомлюючи незаконність своїх дій ОСОБА_7 , знаючи, що потерпілий підшукує для покупки автомобіль, обманним шляхом запропонував потерпілому ОСОБА_10 придбати автомобіль «Ніссан Альмера» 2006 року випуску за 3500 доларів США. На пропозицію ОСОБА_7 потерпілий надав згоду на зустріч з власником автомобіля.

В подальшому, 12.04.2020 приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_7 в Суворовському районі м. Одеси поблизу кафе швидкого харчування «McDonalds», який розташований по вулиці Добровольського та на автомобілі потерпілого «Рено Кенгу», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 направились у заздалегідь обумовлене ОСОБА_7 з ОСОБА_8 місце, а саме: магазин «М`ясо», що по вул. Пастера, 38, у с. Нерубайське Біляївського району Одеської області.

Прибувши у с. Нерубайське близько 14:30 годині, потерпілий ОСОБА_10 припаркував свій автомобіль «Рено Кенгу», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , неподалік заправки «МОТТО» та пішки разом з ОСОБА_7 направились до магазину «М`ясо», де їх очікував раніше незнайомий потерпілому ОСОБА_8 , який потерпілому ОСОБА_10 представився особою на ім`я « ОСОБА_11 ».

Реалізовуючи спільний умисел на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ) повідомив потерпілому, що автомобіль знаходиться неподалік та точне місце він може вказати візуально, після чого ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 пройшли та сіли до автомобіля потерпілого, при цьому потерпілий сів за кермо, ОСОБА_7 , на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_8 пішов в іншу сторону вказавши місце неподалік, де буде їх очікувати. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 проїхали близько 150 метрів та у вказаному ОСОБА_8 місці останній зайшов в автомобіль, вставши навколішки у задню частину автомобіля за водієм та почали рух втрьох. Проїхавши близько 200 метрів, повернули на право та по прибуттю до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілий вийшли на вулицю, де начебто почали очікувати прибуття автомобіля, який збирався оглянути та придбати ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_8 попросив потерпілого ОСОБА_10 показати йому наявність грошових коштів на покупку автомобіля. Коли ОСОБА_10 дістав з правої внутрішньої кишені грошові кошти в сумі 90 000, то ОСОБА_8 сказав потерпілому сісти в автомобіль і останній сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зайшли у задню частину автомобіля, при цьому ОСОБА_8 , знаходячись ззаду, наніс потерпілому один удар в область голови.

Через декілька хвилин до автомобіля ОСОБА_10 підійшли ОСОБА_9 та невстановлений розслідуванням чоловік, на обличчі у яких були одягнуті медичні маски та відповідно до заздалегідь узгодженого плану, встали біля дверей автомобіля, демонструючи в своїх руках ножі, забезпечуючи неможливість для потерпілого виходу з автомобіля.

В подальшому, відповідно до заздалегідь узгодженого плану та відведених ролей ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення розбійного нападу, усвідомлюючи незаконність своїх дій, діючи за попередньою домовленістю і змовою між ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, вийшов з салону автомобіля, підійшов до передньої двері, де сидів потерпілий, нахилившись в середину автомобіля, погрожуючи фізичною розправою, приставив ніж до тулуба потерпілого, розірвавши куртку ОСОБА_10 в області живота, почав вимагати у нього його майно та розстебнувши замок на зовнішній лівій кишені куртки, дістав звідти шкіряний гаманець темно-коричневого кольору, вартістю 400 гривень, в якому знаходилися дві банківських картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, після чого розстебнувши замок на правій зовнішній кишені, дістав грошові кошти у розмірі 90000 гривень (купюрами номіналом в 500 гривень в кількості 100, та купюрами номіналом в 200 гривень в кількості 200шт.), а також дістав розкладний ніж з рукояткою чорного кольору з бардачку автомобіля вартістю 1000 гривень, заподіявши ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 91 400 гривень.

Після вчинення нападу та заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і невстановлений розслідуванням чоловік, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Слідчий звертається з клопотанням, про обрання запобіжного захожу обґрунтовуючи тим, що під час досудового розслідування встановлено ряд ризиків передбачених п.1, п.2, п.3 ст.177 КПК України, а саме:

- підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна.

- підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, тобто, вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

- не всі речові докази, на даний момент органом досудового розслідування встановлені, ОСОБА_8 безпосередньо або через інших осіб може знищити їх або змінити на свою користь, вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

- підозрюваний ОСОБА_8 побоюючись покарання (у вигляді позбавлення волі) може впливати на показання потерпілого та свідків, вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

- підозрюваний може незаконного впливати на уже допитаних свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним.

- підозрюваний ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів, що вказує на наявність реального ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що підозрюваний не знав, що перебуває у розшуку, має міцні соціальні зв`язки, підозрюваний сам з`явився до слідчого та потерпілий претензій до підозрюваного не має. На підставі чого, адвокат просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що йому не було відомо, що він перебував у розшуку, має на утриманні трьох дітей.

Потерпілий в судовому засідання просив не застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, особу підозрюваного, беручи до уваги, що повідомлено особі про підозру саме 31.03.2021 року у зв`язку із переховуванням підозрюваного від органу досудового розслідування, тобто в день розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, враховуючи те, що підозрюваний сам з`явився до слідчого, є мінімальним.

Щодо існування ризику впливу на потерпілого, який з`явився разом з підозрюваним та його захисником, та свідків, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним, слідчий суддя вважає доведеним.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що в судовому засідання не підтверджено факту того, що підозрюваний має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, враховуючи, що кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000904 від 05.08.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту проголошення ухвали, а саме з 31.03.2021 року та припиняє свою дію 18.05.2021 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1