Провадження № 11-кп/4820/78/21
Справа № 683/467/20 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 05.02.2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні маючого одну малолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком суду законної сили залишено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків: не відлучатись із постійного місця проживання, а саме з житлового будинку АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду з 22.00 год. до 07.00 год.; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 1256 грн. 08 коп.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
За вироком місцевого суду, 21 листопада 2019 року в 15 год. 24 хв. ОСОБА_7 для здійснення покупок прибув до приміщення магазину ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , облаштованого камерою схову з комірками, призначеними для тимчасового зберігання речей відвідувачів вказаного магазину, комірки яких обладнані врізними замками для попередження несанкціонованого проникнення в середину сторонніх осіб. Виявивши в замку комірки № 13 ключ та відкривши за його допомогою замок, в середині ОСОБА_7 виявив поліетиленовий пакет із товарно-матеріальними цінностями, які йому не належали, в зв`язку з чим вказану комірку зачинив та направився в торгівельний зал. В подальшому, знаходячись в торгівельному залі та спостерігаючи за коміркою № 13, до якої ніхто не підходив, в нього виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного пакета з товарно-матеріальними цінностями з метою особистого збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 21 листопада 2019 року в 15 год. 32 хв., діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , повторно, підійшов до камери схову, призначеної для тимчасового зберігання речей відвідувачів вказаного магазину, де шляхом відкриття, за допомогою ключа комірки № 13, рукою проник в середину, звідки умисно, таємно, викрав поліетиленовий пакет вартістю 1 грн., у якому знаходились особисті речі ОСОБА_8 , а саме: дві LED лампи марки «ENELIGHT» потужністю 9 W, вартістю 45 грн. за одну, на загальну суму 90 грн.; одна LED лампа фірми «ENELIGHT» потужністю 15 W, вартістю 52 грн. 04 коп.; одна банка крему фірми «NIVEA» ємкістю 150 мл., вартістю 49 грн. 30 коп.; одна банка крему фірми «DOVENOURISHINGBODYCARE», вартістю 48 грн.70 коп.; два набори прищепок у кількості 12 штук в кожному, вартістю 6 грн. 08 коп. за одну, на загальну суму 12 грн. 16 коп.; один рулон пергаментного паперу, вартістю 20 грн.; одну пляшку миючого засобу фірми «FAIRY» ємкістю 1 л., вартістю 34 грн. 30 коп.; одну упаковку гігієнічних жіночих прокладок фірми «ALWAYSULTRA економ night», вартістю 33 грн. 85 коп., після чого з викраденим майном покинув приміщення магазину, а в подальшому частиною викрадених речей розпорядився на власний розсуд, а частину добровільно 05 лютого 2020 року видав працівникам поліції.
Всього ОСОБА_7 , умисно, таємно, шляхом проникнення в середину комірки № 13, камери схову, призначеної для тимчасового зберігання речей відвідувачів магазину ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою особистого збагачення, викрав майно, що належить ОСОБА_8 , чим спричинив, останньому, майнової шкоди на загальну суму 341 грн. 35 коп.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд. Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджується із кваліфікацією інкримінованого йому злочину. Вказує, що на досудовому слідстві йому було відмовлено у залученні захисника, чим порушено його право на захист. Зазначає, що в комірку для тимчасового зберігання речей він не проникав, коли підійшов до неї в замку комірки був ключ, і він хотів покласти туди свій пакет з речами. Відкривши комірку побачив чужий пакет, нічого не взявши з комірки закрив дверці. Підійшовши вдруге до камери схову, йому здалося що дверці не щільно причинені, вирішив подивитися чи забрали речі. На той момент умислу забирати чужі речі не було, ключ не підбирав, замок не ламав, а лише потягнувши на себе ключ відкрив дверці та хотів передати його працівникам магазину. Думка забрати пакет виникла вже після того, як він дістав його з комірки. Суд першої інстанції належним чином не дослідив усіх доказів, які підтверджували проникнення, а лише крадіжку за ч. 1 ст. 185 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Будучи належними чином повідомленим ОСОБА_7 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Так, сам обвинувачений обвинувачений ОСОБА_7 , в суді першої інстанції вину визнав, розкаявся у вчиненому злочині та показав, що в денну пору 21 листопада 2019 року, перебуваючи в приміщенні магазину ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по вул. К. Острозького, 6 м. Старокостянтинів, з комірки № 13 для схову речей, таємно, викрав належний потерпілому ОСОБА_8 поліетиленовий пакет із двома LED лампами марки «ENELIGHT» потужністю 9 W, однією LED лампою фірми «ENELIGHT» потужністю 15 W, однією банкою крему фірми «NIVEA» ємкістю 150 мл., однією банкою крему фірми «DOVENOURISHINGBODYCARE», двома наборами прищепок у кількості 12 штук в кожному, одним рулоном пергаментного паперу, однією пляшкою миючого засобу фірми «FAIRY» ємкістю 1 л., однією упаковкою гігієнічних жіночих прокладок фірми «ALWAYSULTRA економ night», якими розпорядився на власний розсуд.
За показаннями потерпілого ОСОБА_8 , під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, що в післяобідній час 21 листопада 2019 року разом із дружиною робили покупки в ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по АДРЕСА_3 , де, попередньо, вищевказані речі залишили в комірці для схову № 13. При виході з магазину виявили їх відсутність, про що повідомили працівників магазину. В подальшому, по записах відеокамер було встановлено, що крадіжку вчинив обвинувачений ОСОБА_7 , частину викрадених речей йому повернуто. Просив, останньому, призначити мінімальне покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обставини справи ніким не оспорюються і визнав не доцільним дослідження інших доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє апеляційний суд можливості перевіряти докази по справі.
Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням в сховище.
Доводи обвинуваченого щодо перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК України є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Так, при вирішенні питання про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 185 КК України, слід враховувати позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду № 13-14кс18 від 18.04.2018 року, та виходити з того, що «проникнення», як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому, незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
Для правильної кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 185 КК України, важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду № 13-14кс18 від 18.04.2018 року інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище.
Отже, крадіжка, поєднана з проникненням у сховище передбачає визначення, як ознак «сховище», так і ознак «проникнення». Тільки

сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати крадіжку за ч. 3 ст. 185 КК України.
Камера схову з комірками, призначеними для тимчасового зберігання речей відвідувачів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », до якого проник ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки, підпадає під поняття «сховище», оскільки воно знаходиться в магазині, є відокремленим приміщенням облаштоване камерами схову, в якому відвідувачі тимчасово залишають речі, шафки яких зачиняються під ключ з відповідним номером, що і є встановленням перепони для вільного доступу до особистих речей сторонніх осіб, тобто має обмежений доступ право доступу є лише у власника речей.
Тобто, наявний факт проникнення ОСОБА_7 у місце, в якому відвідувачі магазину залишають особисті речі.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність такої кваліфікуючої ознаки в діях обвинуваченого як «проникнення у сховище» та з огляду на скоєне, правильно застосував закон про кримінальну відповідальність саме за ч. 3 ст. 185 КК України.
Отже, доводи обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознакою «проникнення у сховище», не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Посилання ОСОБА_7 , на відсутність у нього умислу на крадіжку, є безпідставними, оскільки про те, що він мав на меті вчинити крадіжку чужого майна з комірки, призначеної для тимчасового зберігання речей відвідувачів магазину з проникненням у сховище свідчать його послідовні дії спрямовані на заволодіння чужим майном. Побачивши перший раз речі в камері схову, він, повторно, повернувся до них та заволодів означеним майном.
Твердження ОСОБА_7 про порушення його права на захист є необґрунтованими, оскільки доказів того, що працівники поліції відмовили його від захисника матеріали кримінального провадження не містять. В судовому засіданні ОСОБА_7 отримав пам`ятку про права і йому було роз`яснено, що він має право на захист( а.с. 90-91) проте він виявив бажання захищати себе сам, що підтверджується протокол роз`яснення права на захист (а.с. 92).

Покарання за злочин, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 75,76 КК України та у межах мінімального розміру санкції, передбаченої ч.3 ст.185 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілого, який просив суворо його не карати.
Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано прийшов до висновку що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, вважає допустимим звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини другої статті 76 КК України.
А тому, з урахуванням вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі, на строк 3 роки, із застосування ст. 75,76 КК України, в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.185 КК України.
Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4