Справа № 645/3111/20
Провадження № 1-кп/645/326/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_1 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 0001021 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, що має середню освіту, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, раніше судимої:

1) 24.07.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ст. 198 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строк 1 рік;

2) 14.01.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова зач. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова у виді 2 років обмеження волі частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2018 року у виді 6 місяців обмеження волі та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі;
3) 17.04.2020 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо протягом іспитового строку 1 рік, не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені ч.1 ст. 76 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 10 травня 2020 року у денний час доби, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, знаходилась за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де спілкувалася з раніше знайомим ОСОБА_5 , який знаходився у неї в гостях та мав при собі належне йому майно, а саме: зовнішній акумулятор (Power Bank) торгової марки «Xiaomi» моделі «Mi Power Bank 2C 20000 mAh White (PLM06ZM)» у корпусі білого кольору; настільну лампу світлодіодну (LED) торгової марки «Maxus» моделі «1-DKL-001-01»; бездротовий маршрутизатор (роутер) торгової марки «TP-Link» моделі «TL-WR 840N». Через деякий час ОСОБА_5 пішов відпочивати, залишивши зазначене майно без нагляду. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_5 .. У подальшому, вранці, 11 травня 2020 року, більш точного часу під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі за вищевказаною адресою, реалізуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої діяння та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 ще спав, упевнившись у тому, що її подальші дії залишаться ніким не поміченими, таємно викрала майно, що належало ОСОБА_5 , а саме: зовнішній акумулятор (Power Bank) торгової марки «Xiaomi» моделі «Mi Power Bank 2C 20000mAh White (PLM06ZM)», у корпусі білого кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 6/1267СЕ-20 від 27.05.2020 року 488 грн.; настільну лампу світлодіодну (LED) торгової марки «Maxus» моделі «1-DKL-001-01», вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 6/1267СЕ-20 від 27.05.2020 року 333горн.; бездротовий маршрутизатор (роутер) торгової марки «TP-Link» моделі «TL-WR 840N», вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 6/1267СЕ-20 від 27.05.2020 року 300 грн. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1121 грн..

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила суду, що в травні 2020 року, вона знаходилася за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 до неї в гості прийшов ОСОБА_5 , вони разом відпочивали. Через деякий час ОСОБА_5 заснув. Вранці, переконавшись, що останній ще спить, ОСОБА_4 взяла речі ОСОБА_5 , а саме: акумулятор Power Bank, настільну світлодіодну лампу, роутер та віднесла ці їх до ломбарду. Отримані в ломбарді гроші за вищевказане майно, ОСОБА_4 витратила на власні потреби.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі, потерпілий не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутності сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.
Обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше судима 14.01.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 190,ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова у виді 2 років обмеження волі частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.07.2018 року у виді 6 місяців обмеження волі та за сукупність вироків остаточно призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. Також ОСОБА_4 засуджена вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнена від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іпритовим строком 1 рік, якшо вона протягом цього строку не вчинить нового злочину й виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст, 76 КК України.
Згідно інформації, отриманої від ДУ «Покровський виправний центр (№79)» ОСОБА_4 15.06.2020 року прибула для відбування покарання до даної установи за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року, де і на теперішній час відбуває покарання у виді обмеження волі. Судом встановлено, що на момент приведення вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року ОСОБА_4 не працювала. Після ухвалення вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року, знову вчинила, 10.05.2020 року, новий злочин.

Згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР ОСОБА_4 впродовж останні п`яти років за медичною допомогою не зверталася, згідно довідки КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, злочину, який за змістом ст. 12 КК України, є умисним нетяжким злочином, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, відношення обвинуваченої до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини за попередніми вироками Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року та Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року, при цьому суд вважає необхідним покарання призначеним за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року у виді 1 року обмеження волі перевести відповідно до ст. 72 КК України до обмеження волі, виходячи з наступного. 01.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII. Вказаним Законом внесені зміни до ч.1 ст. 309 КК України, згідно яких незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років. Натомість санкція статті ч.1 ст. 309 КК України в попередній редакції передбачала покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Згідно ст. 74 ч. 3 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею інших злочинів.

Підстави для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 ст.ст. 69,75 КК України - відсутні.
Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 на суму1200 грн., суд приходить про його задоволення, виходячи з наступного.
Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.1 ст. 128 КПК України).
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст. 128 КПК України).
Так, відповідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, оскільки судом встановлено, що саме обвинуваченою завдано матеріальну шкоду потерпілому, то вона підлягає стягненню.
Згідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
На підставі викладеного суд задовольняє цивільний позов потерпілого.
За змістом п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового розгляду до ОСОБА_4 не було застосований запобіжний захід.

За повідомленням ДУ «Покровський виправний центр (№79)» ОСОБА_4 з 15.06.2020 року відбуває покарання у даної установи за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року (2 роки 6 місяців обмеження волі).

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати із залученням експерта.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова у виді 2 (двох) років обмеження волі частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року року у виді 6 місяців обмеження волі та частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова
від 17.04.2020 року, із застосуванням положень 72 КК України, у виді 6 місяців обмеження волі та за сукупністю вироків остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 3 років обмеження обмеження волі.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралась.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 за даним вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова рахувати з 17.02.2021 року, оскільки остання знаходиться у Державній установі «Покровський виправний центр (№79), де відбуває покарання у виді обмеження волі.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 1200 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6/1267 СЕ-20 від 27.05.2020 року по кримінальному провадженню № 0001021 в сумі 817,25 грн..
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1