Номер провадження 1-кп/243/538/2021
Номер справи 243/2332/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23 » березня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілого ОСОБА_4

- обвинуваченого ОСОБА_5

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000151 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 лютого 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області 10 березня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23 грудня 2006 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч.1, 186 ч.3, 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць;

-24 січня 2007 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 186 ч.2 КК України, на підставі статті 70 частини 4 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць. Звільнений умовно достроково 19 грудня 2008 року на невідбутий строк один рік одинадцять місяців дванадцять днів;

- 26 червня 2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 71 ч.1 КК України, приєднати невідбуту частину покарання за Вироком від 24 січня 2007 року, до відбуття покарання - позбавлення волі на строк два роки два місяці. Звільнений 10 травня 2011 року по відбуттю строку покарання;

- 03 березня 2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.3, 297 ч.2 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

-12 червня 2012 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.2, 357 ч.3 КК України, на підставі ст. 70 частини 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 70 частини 4 КК України, частково приєднати покарання за вироком від 03 березня 2012 року - покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- 21 вересня 2017 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 186 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 72 частини 5 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2017 року по 24 жовтня 2017 року з розрахунку один день за два дні, звільнений 12 лютого 2021 року по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знов вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

16 лютого 2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , на законних підставах знаходився за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , де на столі у приміщенні коридору вищевказаного домоволодіння побачив мобільний телефон «TECNO» модель «Т-301» в корпусі чорного кольору, «imei 1 НОМЕР_1 », «imei 2 НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_4 , а саме: мобільного телефону « TECNO» модель «Т-301» в корпусі чорного кольору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 16 лютого 2021 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, незаконно заволодів належним ОСОБА_4 майном, а саме: мобільним телефоном «TECNO» модель «Т-301» в корпусі чорного кольору, вартістю 266 грн 90 коп, з сім-картою оператора «ВФ Україна», яка не становить матеріальної цінності для потерпілого та чоловічим гаманцем чорного кольору вартістю 122 грн 50 коп, в середині якого знаходились грошові кошти у сумі 400 грн та Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не зважаючи на присутність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , ігноруючи вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 припинити свої умисні протиправні дії, а саме: повернути мобільний телефон «TECNO» модель «Т-301» в корпусі чорного кольору, ОСОБА_5 не відреагував, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_4 на суму 789 грн 40 коп.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе винним частково у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та суду пояснив, що до 16 лютого 2021 року він не був знайомий з потерпілим, відносин ніяких не мав. Він, ОСОБА_9 зустрілися з ОСОБА_4 на зупинці транспорту залізничного вокзалу і ОСОБА_4 запросив їх до себе додому. Вдома у ОСОБА_4 вони вживали спиртні напої випили по 100 гр. горілки. Він увесь час брав мобільний телефон ОСОБА_4 та дзвонив. Через деякий час мати ОСОБА_4 ОСОБА_8 почала його та ОСОБА_9 виганяти з будинку. Вони зібралися уходить, він вийшов перший, а ОСОБА_9 затрималася в будинку. Він чув, як ОСОБА_8 кричала йому, щоб він віддав мобільні телефони, або вона викличе працівників поліції. Він віддав ОСОБА_9 мобільний телефон, приналежний матері потерпілого, але ОСОБА_8 не випускала з будинку ОСОБА_9 . Він вийшов з двору, ОСОБА_9 наздогнала його і вони пішли в сторону зупинки транспорту «Восьмиквартирна». Потім посварилися і пішли в різні сторони.

Він чув показання потерпілого та двох свідків, їх показання правдиві. Він не заперечує, що брав мобільні телефони. ОСОБА_4 говорив йому, щоб він повернув його телефон, а ОСОБА_8 говорила, щоб повернув її телефон. Він також не заперечує, що з кармана куртки ОСОБА_4 він дістав гаманець, взяв гроші в сумі більше 300 грн, а гаманець поклав на полицю у ванній кімнаті. Паспорта громадянина України він у гаманці не помітив. ОСОБА_9 казала йому, щоб він припинив свої протиправні дії. Умислу на заволодіння мобільними телефонами у нього не було. ОСОБА_8 він повернув приналежний їй телефон, а мобільний телефон ОСОБА_4 не було сенсу брати, оскільки він дешево коштує. Він розуміє, що вчинив противоправні дії.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що він не мав умислу на відкрите заволодіння майном, в сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення обвинуваченого надуманими, такими, що не відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком спростовуються зібраними по справі доказами, суд розцінює ці показання, як спосіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінально процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що до 16 лютого 2021 року він не був знайомий з обвинуваченим, ніяких відносин між ними не було. 16 лютого 2021 року він їхав на залізничний вокзал і в тролейбусі познайомився з ОСОБА_9 , з якою потім зайшли до кафе та стали вживати спиртні напої. Потім до них підійшов ОСОБА_5 , який до цього часу був знайомий з ОСОБА_9 . Він, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 випили по 150 гр. горілки і він запросив ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до себе додому. По дорозі вони купили пляшку горілки, прийшли до нього додому та стали випивати. Він добровільно запросив до себе додому ОСОБА_9 та ОСОБА_5 . Його мобільний телефон лежав на столі поряд зі столом, за яким вони сиділи. ОСОБА_9 зайшла в кімнату до його матері ОСОБА_8 , яка потім також до них вийшла. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 намагалися залишитися у них ночувати, але мати заперечувала. Зі слів матері йому відомо, що ОСОБА_5 взяв приналежний йому телефон, вона почала просити ОСОБА_5 , щоб той повернув телефон і повідомила, що викличе працівників поліції. ОСОБА_5 сказав, що працівників поліції вона не викличе, оскільки у неї немає телефону. На зауваження матері ОСОБА_5 не реагував. Потім ОСОБА_5 вийшов з будинку, ОСОБА_9 не вспіла вийти, оскільки ОСОБА_8 її затримала і не випускала, а також просила повернути телефони. ОСОБА_9 втекла від його матері, пішла за ОСОБА_5 , взяла у нього мобільний телефон, приналежний ОСОБА_8 і повернула їй. Фактично з їх будинку ОСОБА_5 забрав два мобільних телефони його та матері, щоб та не викликала поліцію. ОСОБА_9 , повернувши телефон матері, взяла свою куртку, відштовхнула його матір і вискочила з будинку. ОСОБА_8 відразу вийшла на вулицю, постукала сусіду і попросила його викликати працівників поліції. 16 лютого 2021 року він придбав собі гаманець за 150 грн 00 коп, який знаходився в правому кармані куртки, яка висіла в кімнаті будинку. ОСОБА_5 заходив до того приміщення, де у них висить одяг, ОСОБА_8 бачила це і робила йому зауваження. ОСОБА_8 бачила, як ОСОБА_5 оглядав кишені його куртки та іншого одягу. В кафе ОСОБА_5 бачив у нього цей гаманець та бачив гроші, які там були 400 грн. В гаманці ще був його Паспорт громадянина України. ОСОБА_5 був впевнений, що вони поліцію не викличуть. ОСОБА_5 знав, що ОСОБА_8 спостерігала за його діями в їх будинку, бачила, як ОСОБА_5 брав з його куртки гаманець.. Він сам був у нетверезому стані, але віддавав звіт своїм діям. Мобільний телефон, приналежний його матері ОСОБА_5 забрав, коли заходив до його матері в спальню.

Йому відомо, що приналежний йому телефон вилучено і він знаходиться в поліції. Гаманець, паспорт та гроші йому не повернули.

Просить суд покарати ОСОБА_10 на розсуд суду.

Аналізуючи пояснення потерпілого ОСОБА_4 у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення потерпілого, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою, з показаннями свідків та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, як пояснив потерпілий ніяких відносин, в тому числі неприязних, між ним та обвинуваченим не було і тому суд вважає, що у потерпілого немає причин для оговорення обвинуваченого. Сам обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не вказує на можливу наявність неприязних відносин між ним та потерпілим, також не вказує причин з яких потерпілий міг би його оговорити, взагалі про наявність таких причин суду не повідомляє.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з ОСОБА_5 знайома з дитинства, відносини дружні. З потерпілим познайомилася 16 лютого 2021 року в тролейбусі. Потім вона разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вживали спиртні напої в кафе. Через деякий час, за запрошенням ОСОБА_4 , вони всі пішли до нього додому. По дорозі купили пляшку горілку, яку розпивали в будинку ОСОБА_4 . Потім ОСОБА_4 показав їй спальню і вона хотіла залишитися в нього ночувати, ОСОБА_5 був в цей час в кухні. ОСОБА_5 заходив також до кімнати матері ОСОБА_4 . Вона виходила з кухні і бачила, що ОСОБА_5 оглядає кармани одежі, яка висіла в кімнаті. Бачила, як ОСОБА_5 оглядав кармани куртки ОСОБА_4 , взяв з карману гаманець і поклав його за пояс штанів, надітих на ньому. Вона знала, що цей гаманець належить потерпілому, а також знала, що там лежить паспорт. Вона також бачила, як ОСОБА_5 брав мобільний телефон ОСОБА_8 та мобільний телефон ОСОБА_4 . Вона сказала про це ОСОБА_5 , а той у відповідь став їй погрожувати. Після чого ОСОБА_5 вийшов з будинку, вона вибігла слідком за ним, забрала у нього мобільний телефон, приналежний матері потерпілого і повернула їй. В будинку забрала свій одяг, сумку їй не віддали і вона пішла з будинку. Вона боялася ОСОБА_5 . ОСОБА_8 неодноразово просила ОСОБА_5 повернути мобільний телефон, а він не віддавав. Разом з ОСОБА_5 вони пішли на зупинку «Восьмиквартирна», зайшли в магазин, де ОСОБА_5 дістав гаманець, який належить ОСОБА_4 , дістав гроші і купив пляшку пива. Після чого вони почали сваритися, вона просила ОСОБА_5 повернути речі та гроші потерпілому, але ОСОБА_5 не погодився.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що потерпілий ОСОБА_4 її син, обвинуваченого вона не знає і вперше побачила його 16 лютого 2021 року. Того дня її син прийшов додому з ОСОБА_5 , який назвався ОСОБА_11 і жінкою на ім`я ОСОБА_12 . Вони стали вживати спиртні напої. Потім ОСОБА_5 попросив телефон, взяв зі столу в кухні приналежний її сину ОСОБА_4 телефон і почав дзвонити. ОСОБА_5 і жінка на ім`я ОСОБА_12 намагалися залишитися у них в будинку ночувати і вона стала їх вигонять. ОСОБА_5 підійшов до вішалки, на якій висить одяг і почав перевіряти кармани, вона почала робити йому зауваження і він перейшов у її спальню. Коли ОСОБА_5 перевіряв кармани, то ОСОБА_9 знаходилася поруч з ним. Вона просила, щоб ОСОБА_5 повернув мобільний телефон, але він не повертав. Вона повідомила ОСОБА_5 , що викличе працівників поліції, на що той відповів, що працівників поліції вона не викличе, оскільки всі мобільні телефони знаходяться у нього. Після чого вона вийшла на вулицю, постукала сусіду і попросила його викликати працівників поліції, що сусід і зробив. ОСОБА_5 втік, а ОСОБА_9 пішла за ним і повернула їй мобільний телефон. Після чого ОСОБА_9 забрала куртку і пішла з будинку.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілого, свідків провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000151 було зареєстровано 16 лютого 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду місця події від 16 лютого 2021 року вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_2 . На території домоволодіння знаходиться будинок одноповерховий, розділений на дві частини з суміжною стіною. Зафіксовано загальний вигляд приміщення кухні; загальний вигляд столу у приміщенні кухні; порожня пляшка з під горілки поруч зі столом у приміщенні; вішалка з одягом у кімнаті АДРЕСА_3 та зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до Висновку судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/105-21/1430-Д від 25 лютого 2021 року «Для ідентифікації особи придатні: слід пальця руки найбільшими розмірами 21х27мм, зафіксований на відрізку липкої стрічки «2»; слід пальця руки найбільшими розмірами 12х26мм, зафіксований на відрізку липкої стрічки «3», від копійовані з поверхні чашки в будинку, вилучені 16 лютого 2021 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 , за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_4 »

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_9 заявила, що впізнає особу на фотознімку № 2, як чоловіка, з яким вона разом знаходилася в домоволодінні у чоловіка на ім`я ОСОБА_13 . Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2021 року вбачається, що на фотознімку № 2 зображено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 лютого 2021 року.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 лютого 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_8 заявила, що впізнає особу на фотознімку № 1, як чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , який 16 лютого 2021 року за місцем її мешкання відкрито заволодів майном ОСОБА_4 . Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 лютого 2021 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 лютого 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 лютого 2021 року.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 лютого 2021 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 заявив, що впізнає особу на фотознімку № 3, як чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , який 16 лютого 2021 року за місцем його мешкання відкрито заволодів приналежним йому майном. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 лютого 2021 року вбачається, що на фотознімку № 3 зображено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 лютого 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 лютого 2021 року.

Із Протоколу огляду місця події від 18 лютого 2021 року вбачається, що об`єктом огляду є жіноча сумка чорного кольору з фіолетовим відливом, що належить ОСОБА_9 , яку добровільно видала ОСОБА_8 .

Із Висновку судової товарознавчої експертизи №354 від 24 лютого 2021 року вбачається, що « Середня ринкова вартість майна на момент вчинення злочину, тобто на 16 лютого 2021 року, а саме: мобільного телефону марки «TECNO» в корпусі чорного кольору, модель «Т-301» складає 266 гривень 90 коп; чоловічого гаманця складає 122 гривні 50 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні потерпілого, свідків так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана, мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник скористалися правом допитати потерпілого, свідків, що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із забезпеченням їм можливості надати аргументи на спростування їх показань, однак жодних об`єктивних даних для того, щоб ставити їх під сумнів, суд не встановив.

Показання потерпілого, свідків повністю узгоджуються зі змістом інших доказів, якими є протоколи слідчих дій, висновки судових експертиз, речові докази.

За таких обставин, суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання потерпілого, свідків як докази винуватості ОСОБА_5 .

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 , обвинувачення за ст. 186 ч. 2 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ст. 186 ч. 2 КК України відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), вчинений повторно.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь їх суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_5 частково відшкодував спричинену матеріальну шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів через чотири дні після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його стійке небажання становитися на шлях виправлення, посередньо характеризується за місцем мешкання, частково відшкодував спричинену матеріальну шкоду, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

17 лютого 2021 року ОСОБА_5 було затримано на підставі статті 208 КПК України і на підставі Ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2021 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального позбавленні волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи за Висновком № СЕ-19/105-21/1430-Д від 25 лютого 2021 року проведеної в кримінальному провадженні № 0000151 складають 980 грн 70 коп.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_15 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, чинній на теперішній час, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_15 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 17 лютого 2021 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_15 до набрання вироком чинності, залишити без змін - «тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України».

Стягнути з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, РНОКПП , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави за проведення судової дактилоскопічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000151 - Висновок експерта № СЕ-19/105-21/1430-Д від 25 лютого 2021 року у розмірі 980 грн 70 коп ( дев`ятсот вісімдесят грн. 70 коп).

Речові докази по справі: недопалок цигарки марки «STRONG», який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000151 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 17 лютого 2021 року, що зберігається у матеріалах кримінального провадження № 1-кп/243/538/2021 ( єдин. Унік номер 243/2332/21) - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження № 1-кп/243/538/2021 ( єдин. Унікальний номер 243/2332/21).

Речові докази по справі: жіночу сумку чорного кольору з фіолетовим відливом, що належить свідку ОСОБА_9 , яка залучена до матеріалів кримінального провадження № 0000151 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 18 лютого 2021 року, що зберігається у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією №54 повернути ОСОБА_9 .

Речові докази по справі: мобільний телефон «TECNO» модель «Т-301» в корпусі чорного кольору, який має екран та кнопкову панель, при від`єднанні кришки мається батарея «TECNO», під батареєю мається маркування модель «Т-301», «imei 1 61043», «imei 2 НОМЕР_2 », який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000151 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 18 лютого 2021 року, що зберігається у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією №53 повернути власнику ОСОБА_4 .

Речові докази по справі: грошові кошти на загальну суму 55 гривень, а саме: купюра номіналом 10 гривень «ЮД 2048584», купюра номіналом 10 гривень «ЮЗ 7517190», купюра номіналом 5 гривень «УЙ 8152017», купюра номіналом 5 гривень «ЮЄ 7469176», купюра номіналом 5 гривень « УЕ 5497123», купюра номіналом 5 гривень «ЮВ 0647141», купюра номіналом 5 гривень «РВ 1593345», купюра номіналом 5 гривень «УБ 4323824», купюра номіналом 5 гривень «ПИ 3015564», які залучені до матеріалів кримінального провадження № 0000151 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 18 лютого 2021 року, що зберігається у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією №110 повернути власнику ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .