Справа № 565/1689/19 Провадження №11-кп/802/98/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Великі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, невійськовозобов`язаний, одружений, пенсіонер, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому визначено рахувати із дня затримання 28 травня 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений попередній тримання під вартою.
Стягнуті з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 42828 (сорок дві тисячі вісімсот двадцять вісім) гривень матеріальної шкоди та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 19414 (дев`ятнадцять тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 35 коп.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 червня 2019 року, скасований.
В порядку ст.100 КПК України, вироком вирішена доля речових доказів.
Згідно з вироком суду, 28 травня 2019 року близько 13 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні квартири за місцем проживання, що у АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що склалися з його сином ОСОБА_11 , умисно, з метою заподіяння смерті, здійснив два постріли із зареєстрованої у встановленому законом порядку гладкоствольної мисливської рушниці «ИЖ-26» № НОМЕР_1 , 12 калібру, у верхню передню частину тулуба ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового наскрізного поранення передньої грудної стінки справа з ушкодженням правої легені, вогнепального наскрізного поранення передньої грудної стінки зліва з ушкодженням крупних судин, що спричинили масивну крововтрату, від якої ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує рішення суду з мотивів неповноти судового розгляду і невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Стверджує, що розкаюється у вчиненому. Однак, зауважує, що на момент вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випив після того, як отямився і побачив, що сталося. Зазначає, що надавав свої пояснення під тиском слідчого та адвоката, а показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є такими, що не відповідають дійсності. Просить змінити правову кваліфікацію його дій з ч.1 ст.115 на ст.116 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник ОСОБА_9 вважає вирок суду таким, що ухвалений із неповнотою судового розгляду. Посилається на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину у тому, що вчинив дії, які виразилися у протиправному заподіянні смерті його сину у стані сильного душевного хвилювання. Вказує, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння і заперечував дану обставину, посилаючись на те, що вжив алкоголь після того, як дійшов до тями. Зазначає, що слідчий експеримент від 28.05.2019 проведений із порушенням кримінального процесуального закону, оскільки його підзахисному не були роз`яснені права та обов`язки. З огляду на наведене, просить вирок суду змінити, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 на ст.116 КК України, призначивши покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_8 оскаржує вирок суду у зв`язку з його незаконністю і необґрунтованістю. Вважає, що в основу судового рішення покладені недопустимі докази, а саме: постанова заступника начальника слідчого управління ГУНП у Рівненській області від 28.05.2019 та висновок судово-психіатричної експертизи № 140/19 від 28.09.2019. Крім того, посилається на те, що місцевим судом не взята до уваги така пом`якшуюча обставина, як щире каяття. Враховуючи наведене, просить повторно дослідити обставини вживання та перебування ОСОБА_7 на момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також постанову заступника начальника слідчого управління ГУНП у Рівненській області від 28.05.2019 і письмову інформацію ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» № 05-6453 від 09.10.2019 та № 05-7857 від 06.12.2019. Крім того, вважає, що вирок підлягає зміні із перекваліфікацією дій його підзахисного з ч.1 ст.115 на ст.116 КК України та призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали подані апеляції у повному обсязі і просили скасувати вирок суду та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, прокурора та потерпілу, які подані апеляції заперечили і просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку суду апеляційної інстанції, вказані вимоги кримінального процесуального закону місцевим судом дотримані.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
У суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого злочину обвинувачений визнав повністю, але заперечив його перебування на момент злочину у стані алкогольного сп`яніння, особисті неприязні відносини із сином ОСОБА_11 , а також вчинення дій з метою заподіяння останньому смерті. Вказав, що 28 травня 2019 року він перебував вдома, зранку сина не бачив, алкогольні напої не вживав. У першій половині дня виходив в магазин, щоб придбати цигарки та випити кави. Додому він повернувся близько 12.00-12.30 год. та вирішив почистити належну йому зареєстровану у передбаченому законом порядку гладкоствольну рушницю «ИЖ-26». Він відчинив сейф у своїй кімнаті, дістав рушницю, яка була у розібраному стані, та два нових патрони. Щоб переконатись, що патронник рушниці чистий, він заложив у нього два патрони та зібрав рушницю. Після цього знову розібрав її, і один патрон випав з патронника. Він поміняв патрони у патроннику рушниці місцями і знову зібрав її, плануючи повторити таку дію і перевірити чистоту патронника. У цей час він почув, як двері його квартири відчиняються ключем, і зрозумів, що додому прийшов його син ОСОБА_11 . Тоді поклав зібрану рушницю на трельяж у кімнаті, вийшов у коридор квартири та запитав сина, чому той не на роботі. У відповідь ОСОБА_11 почав нецензурно висловлюватись на його адресу, грубити, ображати його. ОСОБА_7 побачив, що син був дуже п`яний, припускає, що поводився у розмові агресивно, тому що звільнився з роботи. Розмова між ними тривала приблизно 5-10 хвилин, за цей час ОСОБА_11 перемістився від вхідних дверей квартири до кімнати ОСОБА_7 , а обвинувачений зайшов у свою кімнату та сів на ліжко. ОСОБА_11 знаходився на відстані приблизно 0,5 м від нього, стояв обличчям до нього, а спиною до входу у кімнату. При цьому ОСОБА_11 , як показав обвинувачений, будь-яких тілесних ушкоджень йому не наносив. Після образливих слів сина, що його мати зраджувала обвинуваченого, останньому стало зле. Подальших подій він не пам`ятає, коли отямився, то син вже лежав на підлозі, сам він сидів на ліжку, його рушниця лежала на підлозі поруч з ліжком зі зламаними стволами. Він підійшов до ОСОБА_11 і переконався у тому, що син не подає ознак життя, пройшов до кухні, де випив пляшку горілки «Немирів Чорна», яка була у холодильнику, після чого зателефонував інспектору з контролю за обігом зброї Вараського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_14 , повідомив про подію та в подальшому здався поліції. Стверджуючи, що не пам`ятає обставин заподіяння вогнепальних поранень ОСОБА_11 , обвинувачений показав, що інших осіб у цей час у квартирі не було, а тому він припускає, що здійснив постріли з належної йому рушниці у ОСОБА_11 .
У поданій апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України є неправильною, однак, на переконання апеляційного суду, такі доводи не заслуговують на увагу і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, які у повній мірі були досліджені судом першої інстанції.

Зокрема, у своїх показаннях у місцевому та апеляційному судах потерпіла ОСОБА_10 показала, що проживала з ОСОБА_7 у шлюбі близько сорока років. На момент події вона працювала у Польщі, у квартирі проживали її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_11 , конфліктів у яких не було. Проте син обурювався тим, що ОСОБА_7 зловживає алкоголем, вживаючи спиртне майже кожного дня. ОСОБА_7 захоплювався полюванням та зберігав вдома у сейфі свою мисливську рушницю, доступ до якого мав лише обвинувачений. У день події їй зателефонувала сусідка ОСОБА_15 та повідомила, що у неї вдома щось сталося, після чого вона виїхала додому, і, приїхавши, дізналась від слідчого про вбивство чоловіком їх сина.
Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 вказала, що вона проживає у будинку АДРЕСА_2 , і її квартира розташована над квартирою ОСОБА_7 28.05.2019 після 11.00 год. вона з дитиною перебувала вдома та почула якийсь незвичний шум, одразу не усвідомила, що то був постріл. Приблизно через хвилину пролунав ще один. Вона вибігла на сходову клітку, роздивилась, в подальшому у під`їзді була тиша, двері до квартир вибиті не були. Пізніше до їх під`їзду приїхали працівники поліції, які піднімались і до неї у квартиру, та від яких їй стало відомо про вбивство. Телефоном вона повідомила про подію потерпілу ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_12 у місцевому суді показав, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 довгий час. 28.05.2019 близько 08 год. 30 хв. вони зустрілись у магазині «Білий Лебідь». У цей час у магазині був син обвинуваченого ОСОБА_16 , який невдовзі після його приходу пішов. ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_7 , повідомив, що він знаходиться у магазині, та запропонував прийти. Через деякий час ОСОБА_7 прийшов і вони разом розпили дві пляшки горілки ємністю 250 мл, при чому ОСОБА_7 випив приблизно 150-200 грам. Близько 10 год. 00 хв. до магазину знову прийшов ОСОБА_16 та повідомив, що він має намір звільнитися з роботи. ОСОБА_12 та ОСОБА_7 почали його відмовляти від звільнення. Після розмови, яка тривала приблизно 5 хвилин, ОСОБА_16 пішов. Свідок ще трохи посидів з ОСОБА_7 , а потім пішов додому. Будь-яких сварок чи конфліктів у ОСОБА_7 з його сином у присутності свідка не було.
Свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона є дружиною старшого брата ОСОБА_7 28.05.2019 близько 12 год. 00 хв. вона телефонувала до останнього, і у розмові він повідомив, що разом з ОСОБА_12 п`є пиво. При цьому вона чула голос ОСОБА_12 , з яким знайома. Пізніше того дня їй стало відомо про подію, обставини якої їй невідомі.
Інспектор з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи Вараського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_14 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 28.05.2019 йому зателефонував ОСОБА_7 , якого він знає як власника гладкоствольної рушниці «ИЖ» 12 калібру, та неодноразово перевіряв умови її зберігання за місцем його проживання. ОСОБА_7 повідомив йому, що щойно застрелив свого сина, так як мусив, не маючи виходу. Отримавши таку інформацію, ОСОБА_14 зателефонував оперативному черговому Вараського ВП ГУНП в Рівненській області та повідомив про почуту інформацію. Через деякий час оперативний черговий зателефонував до нього та повідомив, що інформація про вчинення ОСОБА_7 вбивства підтвердилась. Під час перевірок умов зберігання зброї за місцем проживання ОСОБА_7 будь-яких порушень він не фіксував, свідкові відомо, що обвинувачений проходив навчання та вмів поводитись зі зброєю.
Допитані місцевим судом свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є поліцейськими Вараського ВП ГУНП в Рівненській області, підтвердили, що 28.05.2019 в обідню пору вони отримали повідомлення від оперативного чергового Лихацького прибути до квартири на АДРЕСА_2 , у зв`язку із вчиненням вбивства. Оперативний черговий повідомив, що йому зателефонував працівник дозвільної системи ОСОБА_14 , якому зателефонував ОСОБА_7 . Прибувши до вказаної квартири, побачили обвинуваченого, який сидів на ліжку у дальній кімнаті і був нетверезий, та чоловіка на підлозі без ознак життя. При цьому ОСОБА_7 на запитання ОСОБА_17 відповідав: «Це я зробив», «Це мій син», «Я його застрелив». На підлозі у кімнаті поруч з ліжком, на якому сидів ОСОБА_7 , лежала рушниця «ИЖ». Поліцейські викликали на місце події слідчо-оперативну групу.
Крім цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, об`єктивно підтверджується іншими дослідженими місцевим судом доказами.

Зокрема, згідно з рапортом помічника чергового Вараського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_19 , 28.05.2019 о 13 год. 15 хв. до інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи Вараського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_7 , 1957 р.н., житель АДРЕСА_1 , власник мисливської рушниці «ИЖ 26» серії НОМЕР_2 , 1975 року випуску, і сказав, що у квартирі за місцем свого проживання зі своєї зареєстрованої рушниці він застрелив свого сина ОСОБА_11 , який проживав за тією ж адресою.
28.05.2019 під час огляду місця події з добровільної згоди ОСОБА_7 слідчим оглянута квартира АДРЕСА_3 , під час якого на підлозі у квартирі, частково у кімнаті № 3, частково у коридорі виявлено труп ОСОБА_11 з вогнепальними вхідними отворами з дефектом тканин та потьоками крові (Т.1, а.к.п.37-52).
Згідно з протоколом огляду трупа від 29.05.2019, на тілі ОСОБА_11 було виявлено два вогнепальні наскрізні поранення передньої грудної стінки справа та передньої грудної стінки зліва (з вхідними та вихідними ранами), з напрямком ранових каналів справа спереду назад, зліва вгору. Поблизу поверхні вихідних отворів обох ранових каналів виявлено по одному предмету з полімерного матеріалу білого кольору, зовні схожих на складові частини боєприпаси до мисливської рушниці (пижі) (Т.2, а.к.п.87-101).
При проведенні слідчого експерименту від 28.05.2019 ОСОБА_7 докладно розповів про обставини та механізм вчинення ним злочину щодо свого сина ОСОБА_11 (Т.2, а.к.п.73-84).
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на те, що слідчий експеримент від 28.05.2019 проведений із порушенням кримінального процесуального закону, оскільки його підзахисному не були роз`яснені права та обов`язки, а тому такий доказ є неналежним і недопустимим.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до протоколу слідчого експерименту від 28.05.2019, підписи обвинуваченого ОСОБА_7 про роз`яснення йому прав і обов`язків, а також у заключній частині протоколу відсутні (Т.2, а.к.п.73, 83).
Однак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що вказана слідча дія проводилася у присутності захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..
Місцевим судом також був досліджений відеозапис слідчого експерименту від 28.05.2019, з якого вбачається, що перед його проведенням ОСОБА_7 вручили пам`ятку про права та обов`язки підозрюваного, що він підтвердив, відповівши, що процесуальні права та обов`язки йому зрозумілі і він не потребує їх роз`яснення слідчим. Після завершення слідчої дії зауважень, заяв, клопотань від ОСОБА_7 чи його захисників не надходило, що стверджується і самим проколом (Т.2, а.к.п.83).
Тому дані доводи сторони захисту суд апеляційної інстанції вважає голослівними.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_8 на недопустимість таких доказів, як висновок судово-психіатричної експертизи № 140/19 від 28.09.2019 та постанови заступника начальника слідчого управління ГУНП у Рівненській області від 28.05.2019, апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 140/19 від 28.08.2019, ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому діяння яким-небудь психічним захворюванням не страждав, у такому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час делікту, не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (Т.3 а.к.п.39-41.1).
Як вбачається з вироку суду, допитані судом лікар судово-психіатричний експерт КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» ОСОБА_20 та судовий експерт-психолог КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» ОСОБА_21 повністю підтвердили наданий висновок щодо осудності ОСОБА_7 у момент вчинення злочину та на даний час.

Піддавати сумніву вказаний висновок експерта у апеляційного суду також немає підстав.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що невідповідність дат проведення експертизи та етапування обвинуваченого до психіатричного закладу не суперечить встановленим вимогам до проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки обстеження підекспертного є лише одним з етапів її проведення.

Твердження захисника ОСОБА_8 про недопустимість такого доказу, як постанова заступника начальника слідчого управління ГУНП у Рівненській області від 28.05.2019, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Матеріали провадження містять постанову про створення слідчої групи для проведення досудового розслідування від 28.05.2019, відповідно до якої для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні створена слідча група, до складу якої входить старший слідчий-криміналіст СУ ГУНП в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_22 (Т.2, а.к.п.3-4).
Тому посилання адвоката на те, що сторона захисту не мала доступу до вказаної постанови, оскільки вона відсутня у матеріалах провадження, є необґрунтованими.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 регламентовано, що відповідно до ст.76 КПК України для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, також повністю підтверджується і висновками судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 38 від 12.07.2019, судової біологічної експертизи № 2.2-68/19 від 20.06.2019, судової біологічної експертизи № 2.2-67/19 від 20.06.2019, судової біологічної експертизи № 2.2-70/19 від 30.07.2019, судової біологічної експертизи № 2.2-71/19 від 29.07.2019, судової біологічної експертизи № 2.2-69/19 від 27.06.2019, експерта № 2.1-583/19 від 20.08.2019, експерта № 2.1-582/19 від 23.08.2019, експерта № 2.1-581/19 від 23.08.2019, експерта № 2.1-584/19 від 19.08.2019.
Наведені експертизи свідчать про виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, належність потерпілому виявленої під час огляду місця події крові, наявність змивів з правої сторони обличчя ОСОБА_7 зі слідів продуктів згоряння (пострілу) бездимного пороху, що здійснювались набоями (боєприпасами), наявність слідів продуктів пострілу металізація свинцем, виявлені суміш продуктів пострілу (згоряння) бездимного пороху та дистилятного продукту нафтової олії, характер нашарувань речовин на марлевому тампоні вказують на можливість проведення пострілів після останнього чищення і змащування вогнепальної зброї.
Належність обвинуваченому ОСОБА_7 зброї, а саме: мисливської рушниці «ИЖ-26» № НОМЕР_1 , 12 калібру, з якої були здійснені два постріли у верхню передню частину тулуба потерпілого ОСОБА_11 , підтверджується висновками експерта № 2.1-233/19 від 11.07.2019, № 1.2-234/19 від 12.07.2019 та № 97-мк від 18.07.2019.
З висновку експерта № 112мк від 14.08.2019 вбачається, що на тканині куртки ОСОБА_11 виявлені два пошкодження з ознаками вхідних вогнепальних… Ці пошкодження могли виникнути внаслідок пострілів з мисливської гладкоствольної рушниці марки «ІЖ-26 К12» (Т.3, а.к.п.64-69).
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджені та дана належна правова оцінка вказаним експертизам.

Тому, згідно зі ст.86 КПК України, вищенаведені докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а, отже, вони не можуть бути визнані недопустимими доказами, як про це зазначає у апеляційній скарзі обвинувачений та його захисники.

Місцевим судом уже перевірялося твердження сторони захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого з умисного вбивства на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, однак такі доводи є необґрунтованими і безпідставними, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, положеннями п.23 Постанови «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року №2 визначено, що суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом, коли особа хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Умисел характеризується сукупністю усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способом, знаряддями злочину, кількістю, характером і локалізацією поранень та інших тілесних ушкоджень, причинами припинення злочинних дій, поведінкою винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунками.
Висновок судово-психіатричного експерта №140/19 від 28.08.2019 підтвердив, що ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому діяння яким-небудь психічним захворюванням не страждав, у такому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час делікту, не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (Т.3 а.к.п.39-41.1).
Виконання обвинуваченим двох пострілів із мисливської рушниці у верхню частину тулуба потерпілого, що повністю підтверджується протоколом огляду місця події від 28.05.2019 під час якого на підлозі у квартирі, частково у кімнаті № 3, частково у коридорі виявлено труп ОСОБА_11 з вогнепальними вхідними отворами з дефектом тканин та потьоками крові (Т.1 а.к.п.37-52), протоколом огляду трупа від 29.05.2019, згідно якого, на тілі ОСОБА_11 було виявлено два вогнепальні наскрізні поранення передньої грудної стінки справа та передньої грудної стінки зліва (Т.2 а.к.п.87-101) та протоколом слідчого експерименту від 28.05.2019 за участю ОСОБА_7 , в ході проведення якого ОСОБА_7 показав, що перший постріл він здійснив у сина з ліжка, а другий підійшовши до лежачого потерпілого (Т.2 а.к.п.73-84) в сукупності з висновком експерта повністю спростовують доводи апеляційних скарг про відсутністю умислу у ОСОБА_7 на вбивство свого сина. Кількість та локалізація вогнепальних поранень по потерпілого прямо вказує на те, що умисел ОСОБА_7 був направлений саме на заподіяння смерті потерпілому.
Також поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , яка передувала вчиненню ним злочину, збирання рушниці, спорядження її патронами та приведення її у стан придатний для пострілів, до приходу потерпілого, свідчить про обдуманість та підготовку його дій саме до вчинення вбивства потерпілого, що повністю виключає підстави для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст.116 КК України.
Тому з урахуванням роз`яснень, викладених у п.23 Постанови «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року №2, та аналізу вищенаведених доказів, апеляційний суд повністю відкидає твердження сторони захисту про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, як такі, що не ґрунтуються на вимогах матеріального права та суперечать дослідженим місцевим судом доказам, які викладені вище.
Посилання обвинуваченого на те, що на момент вчинення злочину він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, також повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, а тому є необґрунтованими.

Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді першої інстанції показали, що ОСОБА_7 вживав алкогольні напої до вчинення злочину.

Згідно висновків експерта №461 від 11.07.2019 та №1038 від 08.07.2019, при судово-токсикологічній експертизі у крові ОСОБА_7 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,67 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (Т.3 а.к.п.29-30).
А відповідно до результатів тестування за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» № 422 від 28.05.2019, о 14 год.19 хв. вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_7 повітрі складав 2,64 проміле (Т.1 а.к.п.53).
Наведеними доказами в їх сукупності повністю спростовується версія сторони захисту про те, що до вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_7 не вживав алкогольні напої, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Таким чином, аналізуючи наведені твердження обвинуваченого та усі докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає у діях ОСОБА_7 умисного вбивства, вчиненого у стані сильного душевного хвилювання, що у свою чергу, не дає законних підстав для перекваліфікації його дій з ч.1 ст.115 на ст.116 КК України.
Стратегія захисту, висунута обвинуваченим та його захисниками, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності. Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги наявність належних і допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Що ж стосується тверджень апелянтів про призначення обвинуваченому надто суворого покарання за ч.1 ст.115 КК України, то вони не беруться апеляційним судом до уваги, так як не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до категорії особливо тяжких, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлені.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , місцевий суд відніс вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, за місцем проживання характеризується негативно, на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При цьому також були враховані конкретні обставини вчинення даного злочину та його невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, поведінка ОСОБА_7 після вчинення злочину (відсутність щирого каяття у скоєному).
Також слід відмітити, що місцевий суд взяв до уваги і позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка зазнала значних душевних страждань, пов`язаних з переживанням втрати сина ОСОБА_11 та позбавлення останнього життя його батьком та її чоловіком.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Тому призначене ОСОБА_11 судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк десять років апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді