Справа №639/963/21
Провадження №1-в/639/350/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання про застосування покарання за наявністю кількох вироків, про пом`якшення призначеного покарання на підставі ч.3 ст. 74 КК України та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 13.11.2019 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.01.2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін;
- 14.07.2020 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі (вирок набрав законної сили 17.08.2020 року),

ВСТАНОВИВ:
17.06.2021 з Харківського апеляційного суду до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування покарання за наявністю кількох вироків, про пом`якшення призначеного покарання на підставі ч.3 ст. 74 КК України та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
В обґрунтування свого клопотання засуджений ОСОБА_4 зазначає, що відносно нього є два вироки, які вступили в законну силу, проте при ухваленні останнього вироку не був врахований попередній вирок, у зв`язку із чим просив об`єднати покарання із застосуванням норм ст.ст. 70, 71 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що ним вже відбуто більше половини строку призначеного покарання, за час відбування покарання режим тримання він не порушував, стягнень не має. Засуджений ОСОБА_4 зазначає, що на його утриманні перебуває матір, яка є інвалідом та має серйозне серцеве захворювання, у зв`язку з чим вона потребує дорогого лікування та постійного догляду. При винесенні рішення засуджений просить прийняти до уваги пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення клопотання засудженого про застосування покарання за наявності кількох вироків, просила призначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, просила суд відмовити у задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_4 про пом`якшення призначеного покарання на підставі ч.3 ст. 74 КК України та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, оскільки правових підстав для прийняття таких рішень на теперішній час не має.
Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали судової справи та особову справу засудженого, суд приходить до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 13.11.2019 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. Обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в кмовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», взято його під варту в залі суду. Термін відбуття покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати з 13.11.2019 року, тобто з моменту його взяття під варту за даним вироком суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.01.2021 року вищевказаний вирок залишено без змін.
Вирок набрав законної сили 21.01.2021 року.
Також, ОСОБА_4 засуджений 14.07.2020 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати з 14.07.2020 року. Вирок набрав законної сили 17.08.2020 року.
Таким чином, стосовно засудженого ОСОБА_4 винесено два вироки, за якими йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке не поєднане між собою.
На теперішній час ОСОБА_4 тимчасово утримується в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», у зв`язку з розглядом Комінтернівським районним судом м. Харкова кримінального провадження за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, для проведення відповідних процесуальних дій.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати, зокрема, питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, передбачене п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, вирішує місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Згідно правового висновку, сформованого в постанові об`єднаної палати ККС ВС від 01 червня 2020 року (справа №766/39/17):
При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:
а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);
б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, суд призначає покарання за правилами передбаченими в ч.1 ст. 70 - ч.3 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Вимогами ч. 1 ст. 70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Суд зазначає, що за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який було вчинено 30 жовтня 2019 року, тобто до постановлення попереднього вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.11.2019 року, а тому остаточне покарання засудженому має бути призначено саме за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудна 1990 р. « Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних з виконанням вироків» п. 12 роз`яснює, що суди не мають право вирішувати питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову. Зокрема, не можна у такому порядку: встановлювати дані про особу засудженого, які можуть потягти погіршення його становища (про наявність судимості тощо).
При вирішенні питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, судом враховуються дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, за вироками судів наявна обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутністю обтяжуючих обставин, враховуються кількість вчинених кримінальних правопорушень, тому при призначенні на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд вважає необхіднім застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_4 про призначення покарання за наявністю кількох вироків підлягає задоволенню.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього вимог ч. 2, ч. 3 ст. 74 КК України, суд враховує наступні обставини.
Вимогами ч. 2 ст. 74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).
Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VІІІ.
Суд зазначає, що Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року будь-яких змін до ч. 2 ст. 185 КК України внесено не було та покарання за санкцією цієї статті не пом`якшувалось.
Крім цього, Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року було посилено покарання у виді штрафу за санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, а покарання у виді позбавлення волі не змінювалось.
Таким чином, Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року не пом`якшувалось покарання за санкцією ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, а внесені Законом №2617-VIII зміни жодним чином не поліпшують становище засудженого ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього вимог ч. 2, 3 ст. 74 КК України задоволенню не підлягає, оскільки кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України не було скасовано та покарання за санкціями цих статей не пом`якшувалось.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, суд враховує наступні обставини.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з пунктом 17 зазначеної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
За змістом статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього строку відбуття покарання, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення.
З досліджених матеріалів особової справи встановлено, що на теперішній час засуджений ОСОБА_4 на підставі п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України тимчасово залишений в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.
З характеристики засудженого ОСОБА_4 встановлено, що в установі він характеризується посередньо, вимоги режиму тримання, правила внутрішнього розпорядку СІЗО та розпорядку дня не порушував, адміністрацією установи не заохочувався. Засуджений ОСОБА_4 тримається в приміщенні з невеликою чисельністю ув`язнених, в середовищі яких конфлікти не виникають. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи тактовний, виконує законні вимоги. Санітарно-гігієнічних правил дотримується.
Судом враховується, що засуджений ОСОБА_4 до робіт з благоустрою території установи та суспільно-корисної праці не залучається.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, в тому числі умисних корисливих злочинів проти власності.
Статтею 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вирішальним для застосування умовно-дострокового звільнення згідно з ст. 81 КК України є не факт відбуття засудженим певної частини покарання, а саме виправлення засудженого. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язком суду, а залежить від переконаності суду в тому, що засуджений довів своє виправлення та цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду зазначеного клопотання встановлено, що засуджений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, за час тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» засуджений характеризується посередньо, до суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не отримував, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення, а тому немає правових підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України.
Посилання засудженого ОСОБА_4 на наявність на його утриманні хворої матері, яка потребує лікування та стороннього догляду, не є правовою підставою для застосування статті 81 КК України, оскільки головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, під час розгляду зазначеного клопотання не встановлено правових підстав для застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, у зв`язку з чим клопотання засудженого є незаконним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.372,376,392, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про застосування покарання за наявності декількох вироків відносно засудженого ОСОБА_4 задовольнити.
За сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.07.2020 року, більш суворим, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.11.2019 року, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання 13.11.2019 року.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про пом`якшення призначеного покарання на підставі ч.3 ст. 74 КК України відмовити.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1