Справа № 272/814/13-к
Провадження № 1-кп/288/4/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Попільня Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від 04 червня 2013 року відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою - спеціальною освітою, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, громадянина України, українця, раніше неодноразово судимого, востаннє: Андрушівським районним судом: 15.12.2000 року за ст.ст. 81 ч.3, 17 ч. 2, 89 ч.1, 81 ч.3, 42, 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 04.03.2003 року звільнений Бердичівським міським судом Житомирської області умовно-достроково на 11 місяців 8 днів,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2003 року близько 23 години 30 хвилин поблизу приміщення кафе «Едем», яке розташоване по вулиці Шкільній, 12, в місті Андрушівка Житомирської області, знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 - з однієї сторони та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - з іншої сторони.
В цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, діючи з єдиним злочинним умислом, вирішили заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Так, у ході вчинення вказаних хуліганських дій, ОСОБА_11 наніс декілька ударів руками в обличчя та тулуб ОСОБА_13 , від яких останній впав на проїжджу частину, отримавши при цьому легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді: садна на обличчі.
Керуючись єдиним хуліганським мотивом з ОСОБА_11 та діючи в межах спільного злочинного умислу, ОСОБА_10 у той же час наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_12 , від якого останній впав на проїжджу частину, де не припиняючи свої хуліганські дії, ОСОБА_10 наніс ще два удари ногою по тулубу, спричинивши цим самим ОСОБА_12 фізичний біль в області тулуба та легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді: садна на обличчі.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , підбіг до ОСОБА_14 та наніс йому зі значною силою прикладання один удар рукою в область голови, спричинивши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалого розладу здоров`я у вигляді: саден на обличчі, крововиливу у м`які тканини потиличної ділянки волосяної частини голови, крововилив під м`які мозкові оболонки, які в своїй сукупності складають закриту черепно - мозкову травму, в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, від якого останній впав проїжджу частину.
По закінченню вищеописаних злочинних дій, вчинених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у ОСОБА_8 , який в цей час знаходився біля них, на ґрунті особистих неприязних відносин виник умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 діючи одноосібно та знаходячись поряд із ОСОБА_14 , який лежав на землі, умисно зі значною силою прикладання, ногами наніс декілька ударів по тулубу останнього, в результаті чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини, яка супроводжувалась переломом грудини, переломами «5-х, 6-х» ребер зліва та справа по білягрудинній лінії, крововиливом у переднє середостіння, крововиливом в м`які тканини в ділянці 5,6 хребців, на спині зліва в ділянці нижнього кута лопатки, яка супроводжувалась забоєм серця і легень, що спричинили смерть потерпілого.
Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та показав, що 20.12.2003 року він перебував на дискотеці м. Андрушівка. Коли він, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стояли біля дискотеки, до них підійшов ОСОБА_17 побитий та повідомив, що його побили біля гуртожитку. Вони всі разом пішли до гуртожитку і вдарили кілька раз чоловіків, які знаходились біля гуртожитку і повернулись назад до будинку культури. Вони стояли і розмовляли, в цей час хтось крикнув, що хтось біжить і він побачив, що на них біжить троє чоловіків. Вони всі розбіглись в різні сторони. ОСОБА_18 сказав, що біжать за ОСОБА_19 . Галюк побіг, щоб допомогти ОСОБА_20 . Потім вибіг ОСОБА_21 і ОСОБА_16 з розгону вдарив ОСОБА_22 кулаком у голову, від чого останній впав на землю. Через деякий час ОСОБА_23 встав і побіг, він хотів його вдарити, але ОСОБА_24 сказав, що він сам з ним розбереться і побіг за ОСОБА_25 . Через деякий час ОСОБА_18 повернувся весь в крові. Він вдарив ОСОБА_22 в області ніг, а ОСОБА_16 наносив удари ОСОБА_26 в різні частини тіла. Під час бійки він нікому ударів не наносив. Даний конфлікт був недалеко кафе «Едем». Після цього він з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розвернулись та пішли на автостанцію. По дорозі зустріли ОСОБА_27 , яка повідомила їм, що вбили людину. ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відразу десь ділись. Він розвернувсь та пішов на місце пригоди, де відбулись вищевказані події, щоб подивитись. По дорозі він зустрів бувшого співробітника міліції ОСОБА_28 , якому все розповів. ОСОБА_26 робили штучне дихання. Пізніше, хвилин через десять, на автомобілі ДПС привезли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Він чув як ОСОБА_11 зізнався, що він бив. У ОСОБА_8 відібрали пояснення, де він пояснив як все відбувалось. Він допоміг підняли труп ОСОБА_22 та положили його в автомобіль і після цього пішов додому. Ніякої участі в бійці він не приймав. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнав.
При оцінці доказів, суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вони не є правдивими та послідовними в динаміці розвитку подій, не узгоджуються з обвинуваченням, показаннями свідків, висновками судово медичних експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження і суд розцінює це як засіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду /т. 12 а.с. 24/.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав, суд вважає, що його вина доведена повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_29 , що вона з 1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_14 . Від спільного шлюбу у неї залишилось двоє дітей: син та дочка. У 2003 році чоловік працював вантажником на цукровому заводі. Заробіток чоловіка був основним доходом сім`ї. В той час вона перебувала на роботі, в нічній зміні, вранці, 21.12.2003 року, коли вона йшла із заводу, то дізналась, що її чоловіка убили. На тілі чоловіка були сліди нанесення тілесних ушкоджень, а саме: на грудній клітці та голові. Щодо міри покарання відносно обвинуваченого покладається на розсуд суду. Цивільний позов підтримує в повному розмірі. Просила стягнути з винного ОСОБА_8 на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 8458 гривень та моральну шкоду в розмірі 150000 гривень. Потерпіла ОСОБА_29 надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, свої покази надані в судовому засіданні підтримує у повному обсязі /т. 13 а.с. 106/.

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 про те, що 20.12.2003 року біля 23 години він із своїм братом ОСОБА_12 перебував у ОСОБА_14 в гуртожитку Андрушівського цукрового заводу, де він з ОСОБА_14 вживали спиртні напої, а брат не вживав спиртного. Після цього брат попросив його з ОСОБА_14 провести додому. ОСОБА_14 із ОСОБА_30 вийшли із гуртожитку першими, а коли вийшов він, то у ОСОБА_14 був розбитий ніс і губа, а в ОСОБА_31 розбитий ніс і брова. В обох на обличчі були сліди крові. Вони всі разом пішли по вул. Шкільній, нікого не доганяли та нікого не зустрічали. Коли вони майже підійшли до кафе «Едем» ззаду до них хтось підбіг і його сильно ударили по голові. Від даного удару він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то побачив, що лежить на тротуарі біля кафе «Едем», а неподалік від нього лежали його брат та ОСОБА_14 . Брат лежав посередині проїжджої частини, а ОСОБА_14 лежав на проїжджій частині, приблизно, між кафе «Едем» та будівлею, в якій на даний час знаходиться магазин «Сімейний». Хто їм наносив удари - він не бачив. Він підвівся та підійшов до брата, щоб його підняти. Після цього вони підійшли до ОСОБА_14 , однак він не вставав і будь-яких ознак життя не подавав. Після цього від кафе «Едем» підійшли декілька чоловік і намагалися надати ОСОБА_14 першу допомогу. Однак це ніякого результату не дало, після чого хтось викликав швидку та міліцію. Про обставини даної бійки його брат нічого йому не розповідав. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Потерпілий ОСОБА_13 надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність /т. 12 а.с. 25/;

- показаннями свідка ОСОБА_32 , що взимку, дати не пам`ятає, він з ОСОБА_33 були в гуртожитку цукрового заводу. Він вийшов в коридор перекурити і ОСОБА_34 попросив у нього цигарку, але він йому відмовив і між ними розпочався конфлікт. ОСОБА_34 погрожував йому фізичною розправою. Біля гуртожитку він вдарив ОСОБА_35 в обличчя, поряд з ним був його брат ОСОБА_36 , який почав сильно кричати та побіг в сторону гуртожитку. Після цього він з ОСОБА_33 пішли в магазин і коли поверталися, то біля кафе «Едем» побачити скупчення людей, але вони не підходили. Біля будинку культури він бачив ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . В той вечір він також бачив ОСОБА_37 . Пізніше приїхали працівники міліції і забрали їх у відділок, де він і дізнався, що ОСОБА_14 помер після його побиття;
- показаннями свідка ОСОБА_38 , що 20.12.2003 року у вечірній час він перебував разом із своїм знайомим ОСОБА_39 в кафе «Едем» м. Андрушівка. Вийшовши з кафе на вулицю на проїзній частині неподалік від кафе побачили невідомого чоловіка, який лежав на землі та «хропів». Також на обличчі даного чоловіка він бачив кров, він був побитий. Він разом зі своїм знайомим пішов на прохідну цукрового заводу та викликали швидку медичну допомогу. Коли повернулись назад приїхала швидка медична допомога і фельдшер сказав, що даний чоловік мертвий. Коли саме відбулася бійка і хто був її учасником він не бачив;
- показаннями свідка ОСОБА_40 , що він працює фельдшером в Андрушівській ЦРЛ. В той день, дати не пам`ятає, він перебував на чергуванні і до відділення швидкої був здійсненний виклик про те, що біля кафе «Едем» лежить чоловік. Він разом з водієм, на кареті швидкої допомоги виїхав до місця пригоди. По прибуттю на місце виклику, біля 24 години, на проїжджій частині дороги знаходилось тіло чоловіка. При огляді тіла було встановлено, що дихання і серцебиття відсутні, він був мертвий, реанімаційні заходи не застосовувались. По рації він повідомив чергового диспетчера про те, що на місці виявлений труп і щоб повідомили працівників міліції. Через деякий час, точно не пам`ятає, приїхали працівники міліції та почали опитувати свідків - людей, які стояли біля кафе «Едем». По приїзду на місце пригоди біля трупа нікого не було, але біля кафе «Едем» стояло більше десятка людей, ніхто із них йому не відомий. В чому був одягнутий чоловік, який лежав на дорозі, він не пам`ятає. Після приїзду працівників міліції він з водієм поїхав до Андрушівської ЦРЛ;
- показаннями свідка ОСОБА_41 , що в грудні 2003 року, точної дати не пам`ятає, він перебував разом з ОСОБА_42 в гуртожитку цукрового заводу та біля входу в гуртожиток ОСОБА_43 вдарив невідомого чоловіка кулаком в обличчя. Він не пам`ятає, чи бачив ОСОБА_44 в той вечір;
- показаннями свідка ОСОБА_45 , що того вечора, дати не пам`ятає, він з компанією друзів відпочивав в кафе «Едем» м. Андрушівка. Коли він вийшов на вулицю, то побачив неподалік кафе бійку, там були ОСОБА_46 , ОСОБА_24 , та ОСОБА_47 . Вказаних осіб він добре знає, тому і впізнав. Йому запам`яталось, що ОСОБА_18 вдарив когось з лівої руки. Він не знає тих людей, з ким бились дані хлопці;
- показаннями свідка ОСОБА_48 , що в грудні 2003 року у вечірній час разом зі своїми знайомими відпочивала в кафе «Едем» м. Анрушівка. Пізніше зі своїми знайомими ОСОБА_49 та ОСОБА_50 вийшли з кафе і побачили, що на проїзній частині дороги лежав чоловік. Він лежав на спині головою в сторону прохідної цукрового заводу, ногами в сторону автостанції м. Андрушівка. Підійшовши до нього помітила, що даний чоловік був ще живий, дихав, «хрипів», на грудях була кров. ОСОБА_51 та ОСОБА_39 побігли на прохідну цукрового заводу, щоб викликати швидку медичну допомогу та працівників міліції. Після приїзду працівників міліції, залишилась в кафе, де давала свідчення. Вона не бачила, як даному чоловікові наносились тілесні ушкодження. Даному чоловікові медичної допомоги не надавали. Хто міг вчинити злочин їй не відомо;
- показаннями свідка ОСОБА_52 , що, дати не пам`ятає, це була пізня осінь чи зима, у вечірній час він разом із своїм друзями відпочивали в кафе «Едем» м. Андрушівка. Вийшовши з кафе на вулицю побачили, що хтось лежить на проїзній частині дороги. Підійшовши ближче побачив, що на проїзній частині неподалік від кафе невідомого чоловіка, який лежав на землі та був без свідомості. Він разом з братом ОСОБА_53 надавали потерпілому першу медичну допомогу, робивши при цьому масаж серця, до приїзду швидкої медичної допомоги. Коли саме відбулася бійка і хто був її учасниками він не бачив. Пізніше чув, що в даній бійці приймали участь ОСОБА_54 , ОСОБА_18 та ОСОБА_55 ;
- показаннями свідка ОСОБА_56 , що взимку 2003 року, точної дати не пам`ятає, але це був вихідний день, вона виходила до автостанції зустрічати дочку і бачила, як билися хлопці біля кафе «Едем» м. Андрушівка. Було чоловік 5-6. Билися з правої сторони дороги, а вона йшла лівою стороною. Із хлопців, які були там, вона впізнала лише ОСОБА_57 , який бився з кимось;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , що 20 грудня 2003 року він з своєю дівчиною поверталися з дискотеки і він почув, що його хтось покликав. Він сказав дівчині, щоб вона йшла, а він її наздожене. Він побачив трьох чоловіків, які вигукували в його сторону і наближалися до нього. Він побіг в сторону автостанції і вони стали бігти за ним. Зупинившись, він обернувся і побачив перед собою чоловіка, який намагався нанести йому удар, але він ухилився. Після цього він наніс цьому чоловікові удар в область тулуба, від якого він впав. Потім підійшло ще 2 чоловіки і з ним були ОСОБА_8 та ОСОБА_11 і вони почали битися попарно. Він розвернувся, і побачив, що падає інший чоловік, який був в світлій сорочці. Після того як чоловік упав, то він бачив як ОСОБА_8 наніс удар у тулуб. ОСОБА_8 наніс удар у тулуб ОСОБА_14 . Він бився з ОСОБА_58 . Він ще говорив, коли він його вдарив перший раз, що в нього виразка шлунка і щоб більше він його не бив.
- показаннями свідка ОСОБА_11 , що в 2003 році, точної дати не пам`ятає, була сутичка між ним, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з одного боку і братами ОСОБА_59 та ОСОБА_60 з іншого боку. Бійка була недалеко кафе «Едем» на дорозі. Він з ОСОБА_8 побачили, що за ОСОБА_61 біжать троє чоловіків і вирішили заступитися за нього. Він наносив удари ОСОБА_62 , але як наносив удари і куди він не пам`ятає. ОСОБА_8 наніс кулаком удар ОСОБА_63 в обличчя, від якого він впав і після цього ОСОБА_8 почав наносити ногами удари ОСОБА_26 по тулубу. ОСОБА_8 наніс ОСОБА_23 3-5 ударів, точно не пам`ятає. Брати ОСОБА_64 були одягнуті в темний одяг, а ОСОБА_65 у світлому. Після даного конфлікту вони всі трьох пішли в сторону автостанції.
- показаннями свідка ОСОБА_66 , що, дати вона не пам`ятає, оскільки ця подія була давно, вона була на дискотеці з друзями в будинку культури м. Андрушівка. Дячок ОСОБА_67 її хлопець був на той час. Після дискотеки вона з ОСОБА_68 поверталися додому і біля кафе «Едем» була бійка. Вона не пам`ятає, чи ОСОБА_15 приймав участь у бійці, а також не пам`ятає, чи був там ОСОБА_8 , оскільки пройшло вже багато часу.
Також винуватість ОСОБА_8 підтверджується зібраними та дослідженими під час судового провадження належними та допустимими письмовими доказами, а саме:

- Протоколом огляду місця події від 20 грудня 2003 року, під час якого було оглянуто обочину автомобільної дороги, розташованої в м. Андрушівка на відстані 20-30 метрів від кафе «Едем», де виявлено труп ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 8-10 );
- Висновком судово-медичної експертизи № 85/2003/ від 27 січня 2004 року, яким встановлено, що при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, крововиливу у м`які тканини голови в потиличній ділянці, вогнещевих крововиливів під м`яку мозкову оболонку головного мозку, синця на передній поверхні шиї, у верхній її частині, неповного прямого перелому грудини зліва, нарівні 6 ребра, по білягрудинній лінії, /лінія перелому виявлена лише зі сторони зовнішньої кісткової пластинки/, крововилив у м`які тканини грудної клітки у проекції перелому, а також з справа по білягрудинній лінії, на тому ж рівні крововилив у переднє середньостіння, забою легенів, серця, крововилив у м`які тканини задньої поверхні на рівні 5-6 хребців. Всі ці вище наведені тілесні ушкодження спричинені при житті і по терміну свого виникнення можуть відповідати даті, вказаній в постанові.
Тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в м`які тканини передній поверхні грудної клітки, неповного прямого перелому грудини зліва на рівні 6 ребра /лінія перелому виявлена лише зі сторони зовнішньої кісткової пластинки, края перелому нерівні, крупнозубчасті, з наявністю викрошування компактного шару кістки/, крововиливи в м`які тканини в проекції перелому та справа по білягрудинній лінії на тому ж рівні, в переднє середньостіння, забою легенів та серця, що також підтверддено даними судово гістологічного дослідження /легені крововиливи в альвиолоах та інтерстицій з початковими реактивними змінами, лейкостазом та початковою лейкоцетарною інфільтрацією перетинок; серце спазм артерій, ішемія, набряк інтерстицію, гіпертрофія міоцитів/, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинному зв`язку із смертю.
Тілесні ушкодження виявлені на передній поверхні грудної клітки, виникли від дії тупого/их/ твердого /их/ предмета/ів/, також не залишивши яких небуть характерних та специфічних ознак, дозволяючих їх ідентифікувати, могли бути спричинені нанесенням ударів натуральною зброєю чоловіка кулаками, ногами, ногами взутими у взуття, фізично здорового чоловіка.
В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитись по відношенню до нападаючого в будь якому положенні, окрім того положення, при якому ділянки розташування тілесних ушкоджень були недоступними при нанесені ударів (т. 1 а.с. 42-48);
-Висновком судово-медичної експертизи № 72 від 30 грудня 2003 року, згідно якого: у ОСОБА_11 виявлені пошкодження у вигляді крововилива на першому пальці лівої кисті та забою м`яких тканин носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, спричиненні дією твердих тупих предметів (т. 1 а.с. 56 );
- Висновком судово-медичної експертизи № 24 від 22 грудня 2003 року, згідно якого: у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження: носова кровотеча; садно на обличчі - дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли виникнути від дії тупого(их) твердого (их) предмета(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею (т. 1 а.с. 72);
- Висновком судово-медичної експертизи № 25 від 22.12.2003 року, згідно якого: у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: садно на обличчі - дане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, могло виникнути від дії тупого(их) твердого (их) предмета(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею (т. 1 а.с. 76 );
- протоколом огляду речових доказів від 23.12.2003 року під час якого оглянуто сіру куртку підозрюваного ОСОБА_69 (т. 1 а.с. 82 );
- протоколом огляду речових доказів від 23 грудня 2003 року під час якого оглянуто чорну шкіряну куртку підозрюваного ОСОБА_11 , на якій на лівому рукаві ззаду та спині по всій площині виявлено чисельні плями темно-бурого кольору, схожі на кров (т. 1 а.с. 83);
- протоколом огляду речових доказів від 22 грудня 2003 року було оглянуто чорні темно-сірі джинсові штани потерпілого ОСОБА_14 та хлопчато-бумажну сорочку у дрібну червону, білу та чорну клітинки, яка належить потерпілому ОСОБА_14 (т. 1. а.с. 84).
- Висновком судово-біологічної експертизи № 128 від 05 травня 2004 року, згідно якого встановлено, що в плямах буро-червоного кольору на шкіряній куртці ОСОБА_11 , на джинсових штанах ОСОБА_14 та куртці ОСОБА_10 виявлена кров людини, яка може належати як ОСОБА_14 так і ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 208-210);
- протоколом відтворення обстановки та обставин події з використанням відеозапису від 10.11.2010 року за участю ОСОБА_8 , який розповів та показав обставини даної події, яка відбулась 20.12.2003 року (т. 2 а.с. 190-193);
-Висновками комісійної судово-медичної експертизи № 19 від 18 лютого 2011 року та додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 80 від 17 червня 2013 року, підтверджено, що смерть ОСОБА_14 наступила внаслідок закритої тупої травми грудної клітини, яка супроводжувалась переломом грудини, переломами "5-х, 6-х" ребер зліва та справа по білягрудинній лінії, крововиливом у переднє середостіння, крововиливом в м`які тканини в ділянці 5,6 хребців, на спині зліва в ділянці нижнього кута лопатки, яка супроводжувалась забоєм серця і легень. Перелом грудини з переломами ребер в даній області, крововилив в переднє середостіння свідчить, що мало місце сильне прикладання сили внаслідок нанесення удару в передню поверхню грудної клітини тупим твердим предметом, чим могла бути взута нога. Враховуючи локальну локалізацію ділянки перелому грудини і ребер, крововилив в переднє середостіння, можна стверджувати, що вони могли виникнути від нанесення 1 удару твердим тупим предметом, який визвав забій серця і легень. Враховуючи обставини нанесення травми ОСОБА_14 , характер тілесних ушкоджень, вважають, що своєчасне надання йому кваліфікованої медичної допомоги, тобто участь реанімаційної бригади в умовах реанімаційного автомобіля, і т.п., терміни виклику на місце і виїзду швидкої допомоги і т.п. врятувати життя ОСОБА_14 при наданні йому кваліфікованої медичної допомоги було неможливо. Настання смерті ОСОБА_14 під час надання йому медичної допомоги (непрямий масаж серця) виключається. Зазначені тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах на які вказували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час слідчого експерименту проведеного при їх участі. (т. 3 а.с. 17-21; т. 6 а.с. 41-46);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.06.2013 року з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_11 , який розповів та показав про обставини даної події, яка відбулась 20.12.2003 року та вказав яким чином ОСОБА_8 наносив ногами удари ОСОБА_14 (т. 5 а.с. 90 - 111);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.06.2013 року з фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_13 , який розповів та показав про обставини даної події, яка відбулась 20.12.2003 року (т. 5 а.с. 146-157);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.06.2013 року (т. 5 а.с. 163);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2013 року з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_10 , який розповів та показав про обставини даної події, яка відбулась 20.12.2003 року та вказав куди саме та яким чином ОСОБА_8 наніс удар ногою по тулубу ОСОБА_14 (т. 5 а.с. 189-206).
Згідно вимог частини 1 статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами частини 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.
Згідно положень статті 3 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. У відповідності до положень статті 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статті 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод, право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Аналізуючи показання свідків даних в судовому засіданні, досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку, що безпосередніх очевидців події не встановлено крім обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_13 деталей та конкретних дій кожного із нападаючих на них не бачив, що підтверджується його показами в судовому засіданні. Його покази підтверджують покази обвинуваченого, щодо часу та місця події та що бійка розпочалась попарно один проти одного.
Із показів обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_13 та свідків зрозуміло та очевидно, що передумовою цієї бійки була суперечка, яка виникла біля гуртожитку цукрового заводу, в ході якої як потерпілі так і особи, серед яких був обвинувачений, погрожували один одному, а ОСОБА_12 та ОСОБА_14 були нанесені удари в обличчя. Як вбачається із показів потерпілого ОСОБА_13 коли він вийшов із гуртожитку, то у ОСОБА_14 був розбитий ніс і губа, а в ОСОБА_12 розбитий ніс і брова. В обох на обличчі були сліди крові.
В подальшому обставини конфлікту, кількість учасників та їх розташування не заперечували обвинувачений та підтверджували свідки. ОСОБА_8 , заперечував, що він наносив будь які тілесні ушкодження учасникам конфлікту, пояснивши, що один раз наніс удар потерпілому ОСОБА_14 по ногах.
Проте, покази ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надані в судовому засіданні, протоколи проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , висновки судово медичних експертиз спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 .
Перевіривши вищенаведені докази у їх сукупності в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що завдаючи удар ногою зі значною силою прикладання в область розташування життєво-важливих органів, а саме в грудну клітину, де містяться життєво важливі органи, ОСОБА_8 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 , тому кваліфікує його дії за частиною 2 статті121 КК України і вважає вину ОСОБА_8 в цьому доведеною повністю. Покази обвинуваченого ОСОБА_8 в ході всього судового слідства, щодо того, що він ніяких ударів нікому не наносив, судом оцінюються як спосіб захисту обвинуваченого, так як вони суперечать обставинам, встановленим в судовому засіданні. Суд вважає доведеним, що після того, як ОСОБА_14 впав та лежав на землі, він не становив ніякої загрози, але ОСОБА_8 умисно наніс йому удар в грудну клітину, де знаходилась ділянка розташування життєво - важливих органів.
Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за частиною 2 статті 121 КК України, як спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть ОСОБА_14 .
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення.
Обставин, згідно статті 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , не встановлено.
Обставиною, згідно статті 67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , є рецидив злочину.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , при цьому встановлено, що він раніше судимий, в якого судимість не знята та не погашена, скоїв кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує характер, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, мету покарання визначену у частині 2 статті 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в якого судимість не знята та не погашена, скоїв кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, посередньо характеризується, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обставин, що обтяжують покарання - рецидив злочину, шкоду завдану кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_29 не відшкодував, крім того суд враховує, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, внаслідок чого загинула людина, оскільки людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і право на життя є невід`ємним, а заподіяна шкода має незворотній характер і не може бути відшкодована, і призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за частиною 2 статті 121 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням частини 1 статті 71 КК України, яка визначає призначення покарання за сукупністю вироків з приєднанням до покарання призначеного за новим вироком частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 15.12.2000 року за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року), та замаху на крадіжку за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, що буде справедливим, співмірним вчиненому, та таке покарання, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд за жодних обставин не вбачає застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень статей 69, 75 КК України з огляду на тяжкість вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 1 статті 129 КПК України визначено, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпілою ОСОБА_29 подано до суду цивільний позов до ОСОБА_8 ,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги суд встановив наступне.
Відповідно до частини другої статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У відповідності до вимог статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
З урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи те, що маральним стражданням супроводжується будь яке протиправне діяння, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_29 , в частині відшкодування матеріальної шкоди-задовольняє в повному об`ємі в сумі 8458 гривень, оскільки дана сума підтверджена матеріалами кримінального провадження. В частині відшкодування заподіяної моральної шкоди, задовольняє частково виходячи з того, що оцінює тривалість моральних страждань потерпілої, наявність суттєвих змін в її житті, які настали наслідки, та вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди становить 80000 гривень, яку стягує на її користь з обвинуваченого ОСОБА_8 .
Речові докази: куртка ОСОБА_10 , що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Попільнянського районного суду Житомирської області - підлягає поверненню власнику ОСОБА_10 .
Долю решти речових доказів, суд не вирішує, тому, що як встановлено матеріалами кримінального провадження вони втрачені під час досудового розслідування.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно в даному кримінальному провадженні не накладався.

Суд зараховує ОСОБА_8 в строк відбутого ним покарання термін попереднього ув`язнення на підставі частини 5 статті 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII, на підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2016 року, за період з 04.05.2010 року по 04.08.2015 року, а саме: 5 років 3 місяці, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 369 - 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України та призначити йому покарання за частиною 2 статті 121 КК України у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 15.12.2000 року за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року), та замаху на крадіжку за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з часу затримання - з 04.05.2010 року.
Зарахувати ОСОБА_8 на підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2016 року, в строк відбування покарання за період з 04.05.2010 року по 04.08.2015 року, а саме: 5 років 3 місяці, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та вважати ОСОБА_8 таким, що відбув покарання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_29 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_29 , жителька АДРЕСА_2 , 8458 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 80000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Речові докази: куртку ОСОБА_10 , що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Попільнянського районного суду Житомирської області - повернути власнику ОСОБА_10 .
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1