Ухвала

18 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 750/2942/18

провадження № 51-793ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 1 лютого 2020 року щодо нього,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.

Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом під час ухвалення судового рішення, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Так, у касаційній скарзі засуджений посилається на те, що в супереч вимогам статей 370, 419 КПК апеляційний суд не перевірив усіх вказаних в апеляційній скарзі доводів, однак не конкретизує, яких саме доводів не було перевірено.

Вказує, що не перевірено доводів про недопустимість доказів, проте не зазначає, яких доводів та доказів. Стверджує, що суд не витребував вироків інших судів, де ОСОБА_5 був заявником, однак не вказує, якою нормою КПК суд при цьому мав керуватися і яку норму закону порушив.

Також у касаційній скарзі не конкретизовано, яких вказівок Верховного Суду не було виконано. Не зазначено, які доводи про провокацію злочину не були перевірені та на які не надано відповіді.

Відсутні обґрунтування того, що відомості про злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань без законних на це підстав з метою отримання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 1 лютого 2020 року щодо нього залишити без руху і надати строк для усунення недоліків у касаційній скарзі протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3