ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/56/21Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 698/937/13-к Категорія: п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289, ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджененні, захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23.10.2019 року, яким

ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ватутіне Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою загальною освітою, тимчасове місце проживання АДРЕСА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Ватутінського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки.

Визнано винуватим за п.12 ч.2 ст.115 КК України і призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Визнано ОСОБА_11 винуватим в пред`явленому обвинуваченні в скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.289 КК України і призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Визнано ОСОБА_11 винуватим в пред`явленому обвинуваченні в скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_11 винуватим в пред`явленому обвинуваченні в скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.357 КК України і призначено покарання у виді 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання ОСОБА_11 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за вироком частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 2 років позбавлення волі за попереднім вироком Ватутінського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року і визначено ОСОБА_11 остаточну міру покарання 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Термін відбуття покарання засудженому ОСОБА_11 рахується з 23 жовтня 2019 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2013 року, як початок строку відбування покарання, по 20 липня 2018 року, як час ухвалення судового рішення про скасування діючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший у виді домашнього арешту, провівши розрахунок один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а за період з 10 жовтня 2019 року, часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою вдруге по 23 жовтня 2019 року, час постановлення судового рішення з розрахунку день за день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 у виді тримання під вартою залишений до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ватутіне Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, місце реєстрації та фактичного проживання АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-

Визнано винуватим і засіджено за п.12 ч.2 ст.115 КК України і призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Визнано ОСОБА_9 винуватим в пред`явленому обвинуваченні в скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.289 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання ОСОБА_9 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді домашнього арешту залишено до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Звенигородка Черкаської області, українки, громадянки України, одруженої, не працюючої, з середньою загальною освітою, місце реєстрації АДРЕСА_4 , фактично проживає в АДРЕСА_5 раніше не судимої,-

Визнано винуватою і засуджено за п.12 ч.2 ст.115 КК України і призначено покарання із застосуванням п.5 ч.3 ст.102 КК України, у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_10 у виді домашнього арешту залишено до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в рівних частинах на користь Держави Україна процесуальні витрати в розмірі 2301 (дві тисячі триста одна) грн. 23 коп.

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 визнані винними за те, що ОСОБА_11 наприкінці березня 2013 року за попередньою змовою групою осіб, спільно та разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні дачного будинку АДРЕСА_6 , запропонував ОСОБА_10 вчинити умисне вбивство її рідного діда ОСОБА_15 , який напротязі останніх чотирьох років систематично ґвалтував останню. В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , розробили чіткий план дій та розподілили ролі кожного під час вчинення злочину. При цьому всі співучасники злочину були обізнані про роль кожного і бажали настання запланованих суспільно-небезпечних наслідків. Так, у відповідності до попередньої злочинної домовленості, ОСОБА_10 повинна була під приводом вступу в статевий зв`язок, запросити майбутню жертву до дачного будинку АДРЕСА_6 , де в процесі виконання рольових сексуальних ігор, зв`язати ОСОБА_15 . В цей час на території даного приватного домоволодіння повинні були ховатись він та ОСОБА_9 , які отримавши умовний сигнал від ОСОБА_10 , про те, що потерпілий зв`язаний і не зможе чинити фізичний опір, повинні були вчинити умисне вбивство останнього. Згодом спільники, з метою уникнення кримінальної відповідальності, планували знищити сліди вчиненого злочину, позбутись трупа та синхронізувати свої майбутні покази в частині непричетності до вчинення вчиненого ними кримінального правопорушення. 16 квітня 2013 року близько 18 години ОСОБА_10 відповідно до заздалегідь узгодженого розподілу ролей, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства, шляхом обману запросила ОСОБА_15 до дачного будинку АДРЕСА_6 , де на той час в приміщенні літньої душової кабіни ховались він та ОСОБА_9 . В процесі ігор сексуального характеру ОСОБА_10 , в приміщенні кімнати дачного будинку, прив`язала до крісла ОСОБА_15 , чим позбавила його можливості захищатися і чинити опір, а також наділа йому на голову наволочку. Після чого відчинила двері будинку і подала своїм спільникам умовний сигнал у вигляді активації музичної композиції на власному мобільному телефоні. Почувши вказаний сигнал, утримуючи в руках металеву кувалду, спільно з ОСОБА_9 , який в руках тримав дерев`яну битку, пройшли в приміщення вищевказаного жилого будинку і підійшовши до зв`язаного ОСОБА_15 , вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_9 умисно наніс удар дерев`яною биткою по голові ОСОБА_15 , а він. наніс останьому близько трьох ударів металевою кувалдою в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість і впав на підлогу. Після чого, разом з ОСОБА_9 вийшли надвір, де їх чекала ОСОБА_10 і випалили по одній цигарці. З метою остаточно пересвідчитись в тому, що ОСОБА_15 не подає ознак життя і помер, повернувся в кімнату дачного будинку і побачив, що останній ворушиться і намагається підвестись. В цей час, маючи на меті довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , схопив металеву кувалду та наніс останньому близько трьох ударів в область грудної клітини та голови, внаслідок чого потерпілий припинив рухатись та подавати ознаки життя. Потім, взяв на підлозі в кімнаті дачного будинку одяг ОСОБА_15 , оглянув вміст кишень та витягнув з них важливі особисті документи ОСОБА_15 , а саме посвідчення водія та технічний паспорт на його автомобіль «Volkswagen Passat В-6», а також грошові кошти в сумі 1000 гривень, автомобільний ключ від замка запалювання та 2 мобільні телефони: «Нокіа N90», вартістю 100 гривень та «Sony Ericsson K 850i», після чого, поклавши речі собі в кишені, вийшов з будинку і поставив до відома своїх спільників про те, що він добив ОСОБА_15 .. Реально усвідомлюючи, що вони виконали всі необхідні і можливі дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_15 , вважаючи останнього мертвим, маючи на меті швидко зникнути з місця вчинення злочину, незаконно заволоділи транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , а саме автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому останній приїхав до дачного будинку, та поїхали до м. Звенигородка. Під час руху на відрізку автодороги між м. Ватутіне та м. Звенигордка, усвідомивши, що в разі виявлення трупа ОСОБА_15 сторонніми особами вони будуть викриті, з метою знищення слідів злочину та уникнення кримінальної відповідальності, запропонував повернутись на місце вчинення злочину та заховати труп, на що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , погодились. В цей час не впорався з керуванням транспортним засобом і потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани підборіддя. В мобільному режимі викликали таксі, на якому доїхали до м. Ватутіне, де близько 00 годин 17 квітня 2013 року, ОСОБА_9 , реально усвідомлюючи, що він виконав всі дії, які вважав необхідними для протиправного позбавлення життя ОСОБА_15 і вважаючи останнього мертвим, вийшов з салону автомобіля та пішов додому. Разом з ОСОБА_10 повернулись до дачного будинку АДРЕСА_6 , де виявили потерпілого ОСОБА_15 , який подавав ознаки життя. В цей час він, з метою довести свій злочинний умисел до кінця, взяв металеву кувалду і умисно наніс останньому близько трьох ударів по голові, ОСОБА_10 при цьому чекала його на вулиці біля будинку. Близько 01 години 17 квітня 2013 року, разом замкнули вхідні двері дачного будинку та взявши із собою металеву кувалду та речі ОСОБА_15 , пішли через ліс в м. Ватутіне. На шляху, в лісі, з метою приховання знаряддя злочину, викинув металеву кувалду в яму, яка знаходилася в лісі, а речі ОСОБА_15 викинули на смітнику в передмісті м. Ватутіне, та разом пішли ночувати до готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в м. Ватутіне. Внаслідок спільних протиправних дій з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_15 було спричинено тілесних ушкоджень у вигляді перелому склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та можичка, забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, крововиливів в скроневі м`язи, синців, саден та забійних ран на голові, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 3-6 ребер зліва, синців та саден на грудній клітці, на правому плечовому суглобі та на задній поверхні грудної клітки, які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 54 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і внаслідок отримання яких останній помер на місці пригоди, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли. Наступного дня 17 квітня 2013 року, спільно з ОСОБА_10 , з метою знищення слідів вчиненого ними злочину та ухилення від кримінальної відповідальності, прийшли до дачного будинку АДРЕСА_6 , звідки винесли труп ОСОБА_15 в лісовий масив поблизу в м.Ватутіне Черкаської області, де його закопали, а також змили сліди крові на місці вчинення злочину, придбаними заздалегідь в господарському магазині м.Звенигородка миючими засобами.

Він же, в ході вчинення навмисного вбивства ОСОБА_15 , взяв на підлозі, в кімнаті дачного будинку одяг останнього, оглянув вміст кишень та витягнув з них важливі особисті документи ОСОБА_15 , а саме посвідчення водія та технічний паспорт на його автомобіль «Volkswagen Passat В-6» державний номерний знак НОМЕР_1 , а також, грошові кошти в сумі 1000 гривень, автомобільний ключ від замка запалювання та 2 мобільні телефони: «Нокіа N90», вартістю 100 гривень та «Sony Ericsson K 850i», вартістю 120 гривень, після чого, поклавши всі вищеперераховані речі собі в кишені, вийшов з дачного будинку і поставив до відома своїх спільників про те, що він добив ОСОБА_15 та викрав у останнього грошові кошти. Реально усвідомлюючи, що вони виконали всі необхідні і можливі дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_15 , вважаючи останнього мертвим, маючи на меті швидко зникнути з місця вчинення злочину, незаконно заволоділи транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , а саме автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому останній приїхав до дачного будинку, та поїхали до м. Звенигородка. Грошовими коштами та мобільними телефонами розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому своїми протиправними діями матеріальної шкоди на загальну суму 1220 гривень.

Він же, в ході вчинення навмисного вбивства ОСОБА_15 , взяв, на підлозі, в кімнаті дачного будинку одяг останнього, оглянув вміст кишень та витягнув з них важливі особисті документи ОСОБА_15 , а саме посвідчення водія та технічний паспорт на його автомобіль «Volkswagen Passat В-6» державний номерний знак НОМЕР_1 , а також, грошові кошти в сумі 1000 гривень, автомобільний ключ від замка запалювання та 2 мобільні телефони: «Нокіа N90», вартістю 100 гривень та «Sony Ericsson K 850i», вартістю 120 гривень, після чого, поклавши всі і речі собі в кишені, вийшов з дачного будинку і поставив до відома своїх спільників про те, що він добив ОСОБА_15 та викрав у останнього грошові кошти. Реально усвідомлюючи, що вони виконали всі необхідні і можливі дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_15 , вважаючи останнього мертвим, маючи на меті швидко зникнути з місця вчинення злочину, незаконно заволоділи транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , а саме автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому останній приїхав до дачного будинку, та поїхали до м. Звенигородка.

Він же, 16 квітня 2013 року, близько 20 години, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в АДРЕСА_6 , маючи спільний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , попередньо заволодівши автомобільним ключем від замка запалювання даного автомобіля, умисно, з корисливих спонукань, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме після кількох невдалих спроб ОСОБА_9 запустити двигун автомобіля, розмістився на передньому сидінні водія, завів двигун, зрушив з місця і разом зі спільниками поїхали в м.Звенигородка, внаслідок чого заволоділи автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , сріблястого кольору, вартість якого у відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 8/47 від 11 червня 2013 року становить 152510 гривень, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

ОСОБА_9 , наприкінці березня 2013 року за попередньою змовою групою осіб, спільно та разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні дачного будинку АДРЕСА_6 , запропонував ОСОБА_10 вчинити умисне вбивство її рідного діда ОСОБА_15 , який напротязі останніх чотирьох років систематично ґвалтував останню. В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , розробили чіткий план дій та розподілили ролі кожного під час вчинення злочину. При цьому всі співучасники злочину були обізнані про роль кожного і бажали настання запланованих суспільно-небезпечних наслідків. Так, у відповідності до попередньої злочинної домовленості, ОСОБА_10 повинна була під приводом вступу в статевий зв`язок, запросити майбутню жертву до дачного будинку АДРЕСА_6 , де в процесі виконання рольових сексуальних ігор, зв`язати ОСОБА_15 . В цей час на території даного приватного домоволодіння повинні були ховатись ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які отримавши умовний сигнал від ОСОБА_10 , про те, що потерпілий зв`язаний і не зможе чинити фізичний опір, повинні були вчинити умисне вбивство останнього. Згодом спільники, з метою уникнення кримінальної відповідальності, планували знищити сліди вчиненого злочину, позбутись трупа та синхронізувати свої майбутні покази в частині непричетності до вчинення вчиненого ними кримінального правопорушення. 16 квітня 2013 року близько 18.00 годин ОСОБА_10 у відповідності до заздалегідь узгодженого розподілу ролей, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства, шляхом обману запросила ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до дачного будинку АДРЕСА_6 , де на той час в приміщенні літньої душової кабіни ховались ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . В процесі ігор сексуального характеру ОСОБА_10 в приміщенні кімнати дачного будинку, прив`язала до крісла ОСОБА_15 , чим позбавила його можливості захищатися і чинити опір, а також наділа йому на голову наволочку. Після чого ОСОБА_10 відчинила двері будинку і подала своїм спільникам умовний сигнал у вигляді активації музичної композиції на власному мобільному телефоні. Почувши вказаний сигнал ОСОБА_11 , утримуючи в руках металеву кувалду, спільно з ОСОБА_9 , який в руках тримав дерев`яну битку, пройшли в приміщення вищевказаного жилого будинку і підійшовши до зв`язаного ОСОБА_15 , вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_9 умисно наніс удар дерев`яною биткою по голові ОСОБА_15 , а ОСОБА_11 наніс останьому близько трьох ударів металевою кувалдою в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість і впав на підлогу. Після чого вони разом з ОСОБА_11 вийшли надвір, де їх чекала ОСОБА_10 і випалили по одній цигарці. Потім ОСОБА_11 , з метою остаточно пересвідчитись в тому, що ОСОБА_15 не подає ознак життя і помер, повернувся в кімнату дачного будинку і побачив, що останній ворушиться і намагається підвестись. В цей час ОСОБА_11 , маючи на меті довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , схопив металеву кувалду та наніс останньому близько трьох ударів в область грудної клітини та голови, внаслідок чого потерпілий припинив рухатись та подавати ознаки життя. Після чого ОСОБА_11 , взяв, на підлозі, в кімнаті дачного будинку одяг ОСОБА_15 , оглянув вміст кишень та витягнув з них важливі особисті документи ОСОБА_15 , а саме посвідчення водія та технічний паспорт на його автомобіль «Volkswagen Passat В-6», а також грошові кошти в сумі 1000 гривень, автомобільний ключ від замка запалювання та 2 мобільні телефони: «Нокіа N90», вартістю 100 гривень та «Sony Ericsson K 850i», після чого, поклавши всі вищеперераховані речі собі в кишені, вийшов з дачного будинку і поставив до відома своїх спільників про те, що він добив ОСОБА_15 . Потім, вказані особи, реально усвідомлюючи, що вони виконали всі необхідні і можливі дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_15 , вважаючи останнього мертвим, маючи на меті швидко зникнути з місця вчинення злочину, незаконно заволоділи транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , а саме автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому останній приїхав до дачного будинку, та поїхали до м. Звенигородка. Під час руху на відрізку автодороги між м. Ватутіне та м. Звенигордка, ОСОБА_11 , усвідомивши, що в разі виявлення трупа ОСОБА_15 сторонніми особами вони будуть викриті, з метою знищення слідів злочину та уникнення кримінальної відповідальності, запропонував повернутись на місце вчинення злочину та заховати труп на що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , погодились. В цей час ОСОБА_11 не впорався з керуванням транспортним засобом і потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани підборіддя. Після чого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в мобільному режимі викликали таксі, на якому доїхали до м. Ватутіне, де близько 00 годин 17 квітня 2013 року, ОСОБА_9 , реально усвідомлюючи, що він виконав всі дії, які вважав необхідними для протиправного позбавлення життя ОСОБА_15 і вважаючи останнього мертвим, вийшов з салону автомобіля та пішов додому. Після вказаних подій, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 повернулись до дачного будинку АДРЕСА_6 , де ОСОБА_11 , виявили потерпілого ОСОБА_15 , який подавав ознаки життя. В цей час він, з метою довести свій злочинний умисел до кінця, взяв металеву кувалду і умисно наніс останньому близько трьох ударів по голові, ОСОБА_10 при цьому чекала його на вулиці біля будинку. Близько 1 години 17.04.2013, вони разом замкнули вхідні двері дачного будинку, ОСОБА_11 взяв з собою металеву кувалду та речі ОСОБА_15 і пішли через ліс в м. Ватутіне. На шляху, в лісі, ОСОБА_11 , з метою приховання знаряддя злочину, викинув металеву кувалду в яму, яка знаходилася в лісі, а речі ОСОБА_15 викинули на смітнику в передмісті м. Ватутутіне, та разом пішли ночувати до готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в м. Ватутіне. Внаслідок спільних протиправних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_15 було спричинено тілесних ушкоджень у вигляді перелому склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та можичка, забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, крововиливів в скроневі м`язи, синців, саден та забійних ран на голові, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 3-6 ребер зліва, синців та саден на грудній клітці, на правому плечовому суглобі та на задній поверхні грудної клітки, які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 54 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і внаслідок отримання яких останній помер на місці пригоди, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли. Наступного дня 17 квітня 2013 року, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 , з метою знищення слідів вчиненого ними злочину та ухилення від кримінальної відповідальності, прийшли до дачного будинку АДРЕСА_6 , звідкіля винесли труп ОСОБА_15 в лісовий масив поблизу в місті Ватутіне Черкаської області, де його закопали, а також змили сліди крові на місці вчинення злочину, придбаними заздалегідь в господарському магазині м.Звенигородка миючими засобами.

Він же, 16 квітня 2013 року, близько 20 години, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи в АДРЕСА_6 , маючи спільний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , після попередньо заволодіння ОСОБА_11 автомобільним ключем від замка запалювання даного автомобіля, умисно, з корисливих спонукань, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме після кількох невдалих спроб ОСОБА_9 запустити двигун автомобіля, ОСОБА_11 розмістився на передньому сидінні водія, завів двигун, зрушив з місця і разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поїхали в м.Звенигородка, внаслідок чого заволоділи автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , сріблястого кольору, вартість якого у відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 8/47 від 11 червня 2013 року становить 152510 гривень, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

ОСОБА_10 , наприкінці березня 2013 року за попередньою змовою групою осіб, спільно та разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні дачного будинку АДРЕСА_6 , запропонував ОСОБА_10 вчинити умисне вбивство її рідного діда ОСОБА_15 , який на протязі останніх чотирьох років систематично ґвалтував останню. В подальшому вказані особи, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , розробили чіткий план дій та розподілили ролі кожного під час вчинення злочину. При цьому всі співучасники злочину були обізнані про роль кожного і бажали настання запланованих суспільно-небезпечних наслідків. Так, у відповідності до попередньої злочинної домовленості, ОСОБА_10 повинна була під приводом вступу в статевий зв`язок, запросити майбутню жертву до дачного будинку АДРЕСА_6 , де в процесі виконання рольових сексуальних ігор, зв`язати ОСОБА_15 . В цей час на території даного приватного домоволодіння повинні були ховатись ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які отримавши умовний сигнал від ОСОБА_10 , про те, що потерпілий зв`язаний і не зможе чинити фізичний опір, повинні були вчинити умисне вбивство останнього. Згодом спільники, з метою уникнення кримінальної відповідальності, планували знищити сліди вчиненого злочину, позбутись трупа та синхронізувати свої майбутні покази в частині непричетності до вчинення вчиненого ними кримінального правопорушення. 16 квітня 2013 року близько 18 години ОСОБА_10 у відповідності до заздалегідь узгодженого розподілу ролей, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства, шляхом обману запросила ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до дачного будинку АДРЕСА_6 , де на той час в приміщенні літньої душової кабіни ховались ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . В процесі ігор сексуального характеру ОСОБА_10 в приміщенні кімнати дачного будинку, прив`язала до крісла ОСОБА_15 , чим позбавила його можливості захищатися і чинити опір, а також наділа йому на голову наволочку. Після чого ОСОБА_10 відчинила двері будинку і подала своїм спільникам умовний сигнал у вигляді активації музичної композиції на власному мобільному телефоні. Почувши вказаний сигнал ОСОБА_11 , утримуючи в руках металеву кувалду, спільно з ОСОБА_9 , який в руках тримав дерев`яну битку, пройшли в приміщення вищевказаного жилого будинку і підійшовши до зв`язаного ОСОБА_15 , вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_9 умисно наніс удар дерев`яною биткою по голові ОСОБА_15 , а ОСОБА_11 наніс останьому близько трьох ударів металевою кувалдою в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість і впав на підлогу. Після чого вони разом з ОСОБА_9 вийшли надвір, де їх чекала ОСОБА_10 і випалили по одній цигарці. Потім ОСОБА_11 , з метою остаточно пересвідчитись в тому, що ОСОБА_15 не подає ознак життя і помер, повернувся в кімнату дачного будинку і побачив, що останній ворушиться і намагається підвестись. В цей час ОСОБА_11 , маючи на меті довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , схопив металеву кувалду та наніс останньому близько трьох ударів в область грудної клітини та голови, внаслідок чого потерпілий припинив рухатись та подавати ознаки життя. Після чого ОСОБА_11 , взяв, на підлозі, в кімнаті дачного будинку одяг ОСОБА_15 , оглянув вміст кишень та витягнув з них важливі особисті документи ОСОБА_15 , а саме посвідчення водія та технічний паспорт на його автомобіль «Volkswagen Passat В-6», а також грошові кошти в сумі 1000 гривень, автомобільний ключ від замка запалювання та 2 мобільні телефони: «Нокіа N90», вартістю 100 гривень та «Sony Ericsson K 850i», після чого, поклавши всі вищеперераховані речі собі в кишені, вийшов з дачного будинку і поставив до відома своїх спільників про те, що він добив ОСОБА_15 . Потім, вказані особи, реально усвідомлюючи, що вони виконали всі необхідні і можливі дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_15 , вважаючи останнього мертвим, маючи на меті швидко зникнути з місця вчинення злочину, незаконно заволоділи транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , а саме автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому останній приїхав до дачного будинку, та поїхали до м. Звенигородка. Під час руху на відрізку автодороги між м. Ватутіне та м. Звенигордка, ОСОБА_11 , усвідомивши, що в разі виявлення трупа ОСОБА_15 сторонніми особами вони будуть викриті, з метою знищення слідів злочину та уникнення кримінальної відповідальності, запропонував повернутись на місце вчинення злочину та заховати труп на що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , погодились. В цей час ОСОБА_11 не впорався з керуванням транспортним засобом і потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани підборіддя. Після чого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в мобільному режимі викликали таксі, на якому доїхали до м. Ватутіне, де близько 00 годин 17.04.2013, ОСОБА_9 , реально усвідомлюючи, що він виконав всі дії, які вважав необхідними для протиправного позбавлення життя ОСОБА_15 і вважаючи останнього мертвим, вийшов з салону автомобіля та пішов додому. Після вказаних подій, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 повернулись до дачного будинку АДРЕСА_6 , де ОСОБА_11 , виявили потерпілого ОСОБА_15 , який подавав ознаки життя. В цей час він, з метою довести свій злочинний умисел до кінця, взяв металеву кувалду і умисно наніс останньому близько трьох ударів по голові, ОСОБА_10 при цьому чекала його на вулиці біля будинку. Близько 1 години 17.04.2013, вони разом замкнули вхідні двері дачного будинку, ОСОБА_11 взяв з собою металеву кувалду та речі ОСОБА_15 і пішли через ліс в м. Ватутіне. На шляху, в лісі, ОСОБА_11 , з метою приховання знаряддя злочину, викинув металеву кувалду в яму, яка знаходилася в лісі, а речі ОСОБА_15 викинули на смітнику в передмісті м. Ватутутіне, та разом пішли ночувати до готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в м. Ватутіне. Внаслідок спільних протиправних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_15 було спричинено тілесних ушкоджень у вигляді перелому склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та можичка, забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, крововиливів в скроневі м`язи, синців, саден та забійних ран на голові, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 3-6 ребер зліва, синців та саден на грудній клітці, на правому плечовому суглобі та на задній поверхні грудної клітки, які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 54 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і внаслідок отримання яких останній помер на місці пригоди, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли. Наступного дня 17 квітня 2013 року, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 , з метою знищення слідів вчиненого ними злочину та ухилення від кримінальної відповідальності, прийшли до дачного будинку АДРЕСА_6 , звідкіля винесли труп ОСОБА_15 в лісовий масив поблизу в місті Ватутіне Черкаської області, де його закопали, а також змили сліди крові на місці вчинення злочину, придбаними заздалегідь в господарському магазині м.Звенигородка миючими засобами.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїх апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні просить вирок районного суду змінити в частині призначення покарання обвинуваченим за п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України у вигляді конфіскації майна. Виключити з вироку вказівку суду про застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України. В решті вирок суду просить залишити без змін.

- Захисник обвинуваченої ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_12 порушує питання про про зміну вироку щодо ОСОБА_18 , змінивши правову кваліфікацію її дій за ч.1 ст.396 КК України. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_18 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України за перебігом строку притягнення до кримінальної відповідальності. Мотивує свої вимоги тим, що її підзахисна ОСОБА_19 від початку досудового розслідування і протягом всіх стадій процесу, аж до останнього слова в суді займала послідовну позицію про те, що ніякого умислу на позбавлення життя її діда ОСОБА_15 вона не мала, нікого до вбивства не спонукала і не підбурювала. Вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_19 містять в собі ознаки інших злочинів, а саме: незаконне позбавлення волі (ч.2 ст.146 КК України) та заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину (ч.1 ст.396 КК України), однак притягнення її до кримінальної відповідальності за вбивство ОСОБА_15 є безпідставним, оскільки її версія тих подій ані досудовим слідством, ані в судовому розгляді не спростована жодним доказом, як в сукупності так і окремо. Також вказує, що органами досудового розслідування здобуті лише докази вини ОСОБА_20 у вчиненні умсиного вбивства ОСОБА_15 , однак ніяким чином не докази винуватості ОСОБА_18 . Докази, які покладені в осову обвинувачення ОСОБА_18 визнаного судом доведеним жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_18 у вбивстві ОСОБА_15 . Свідки які допитувались судом першої інстанції ніяких даних щодо подій про які ведеться мова в обвинуваченні не повідомили. Їхні покази стосуються виключно характеристик обвинувачених як осіб і не є доказами вини будь-кого з них. Таким чином, єдиним джерелом для формування обвинувачення та вироку є лише покази обвинуваченого ОСОБА_11 . Вважає, що до його підзахисної з боку колегії суддів Городищенського районного суду було упереджене ставлення, що виявилось у призначенні їй покарання. До того ж ОСОБА_19 застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, що не передбачено нормою п.12 ч.2 ст.115 КК України.

- Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 просить скасувати вирок районного суду, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх доводів вказує, що органом досудового розслідування виклад фактичних даних, які прокурор вважає доведеними стосовно ОСОБА_9 в обвинувальному акті всупереч вимог п.5 ч.1 ст.291 КПК України відсутній. В обвинувальному акті зазначені докази причетності до вчиненого злочину обвинуваченого ОСОБА_11 , однак слідчий не вказав посилання на докази причетності до інкримінованих дій ОСОБА_9 . Крім того, на час призначення справи до розгляду були достатні підстави вважати про невиконання стороною обвинувачення вимог ч.ч. 2, 3 ст. 290 КПК України. Речові докази у даному кримінальному провадженні його підзахисному не відкривались, хоча на підставі ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Зауважує, що речові докази, про які йдеться, отримані стороною обвинувачення до завершення досудового розслідування. Отже, вони не є додатковими матеріалами і мали бути відкриті іншій стороні після завершення досудового слідства і до направлення обвинувального акту в суду. Станом на 19.04.2019 у ЄРДР дані про призначення прокурора чи групи прокурорів відсутні, що вказує про факт не призначення процесуального керівника у вказаний час.

Разом із тим, не зважаючи на не відображення в ЄРДР даних про групу прокурорів, до матеріалів кримінального провадження на аркуші 22 (т.1 матеріалів кримінального провадження) долучено постанову про призначення групи прокурорів, яка датована 18.04.2019, зміст якої не може відповідати дійсності, оскільки відомості, що вказані в ній не відображені в ЄРДР станом на 19.04.2013.До того ж, вказана постанова на адресу органу досудового розслідування направлена супровідним листом від 22.04.2019. Згідно витягу з ЄРДР від 19.04.2019, слідчими у кримінальному провадженні є ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , однак процесуальне рішення про доручення розслідування кримінального провадженні групі слідчих у кримінальному провадженні не приймалося та до матеріалів провадження не долучене. Таким чином, до ЄРДР внесені відомості про доручення розслідування групі слідчих, яке не відображене у відповідному процесуальному рішенні уповноваженої особи. Під час оцінки доказів та законності дій, пов`язаних із їх здобуттям доказів та вилучення автомобіля судом не надано оцінку документу, який долучено до матеріалів кримінального провадження на аркуші 15 тому 1 матеріалів досудового розслідування. Протокол слідчого експерименту від 19.04.2019, на який посилається суд складений з порушенням вимог чинного КПК України особою, яка не мала повноважень на проведення вказаної слідчої дії. Окрім наведеного судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення вимог принципу безпосередності дослідження доказів. Тому, вважає, що під час розгляду справи судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Такими порушеннями є: розгляд справи відносно особи, якій не було висунуте обвинувачення; використання судом для обґрунтування вини особи у вчиненні злочинів доказів, які є явно недопустимими, адже здобуті не уповноваженими особами в належний процесуальний спосіб та не відкриті стороні захисту; не зазначення причин неприйняття до уваги доказів; розгляд справи відносно особи, яка вчинила злочин будучи неповнолітньою без участі та повідомлення особи, яка у встановленому порядку визнана законним представником неповнолітнього підозрюваного; неправильного застосування закону про кримінал льну відповідальність; порушення судом положень ст.7,9,23 КПК України, ст.62 Конституції України.

- Обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок районного суду скасувати та постановити інше рішення з призначенням більш мякого покарання. Зарахувати в повному обсязі термін попереднього ув`язнення згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VII з урахуванням періоду перебування під вартою з 23.09.2012 по 20.12.2012 року. При цьому вказує, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вимоги п.12 ч.2 ст.115 КК України, на підставі яких його засуджено не передбачають конфіскацію майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора яка підтримала апеляційну скаргу, доводи захисників в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали свої вимоги викладені в апеляційних скаргах, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та часткове задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 .

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 при обставинах наведених у вироку відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_11 за п.12 ч.2 ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб; за ч.1 ст.185 КК України вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка); ч.3 ст.357 КК України незаконне заволодіння важливими особистими документами; ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом повторно та за попередньою змовою осіб. Обвинуваченого ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом повторно та за попередньою змовою осіб. Обвинуваченої ОСОБА_10 за п.12 ч.2 ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що докази, які покладені в осову обвинувачення ОСОБА_18 та Шпоти визнаного судом доведеним, жодним чином не доводять винуватість останніх у вбивстві ОСОБА_15 , є необгрунтваними, які не заслуговують на увагу.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показами обвинуваченого ОСОБА_11 , який свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю та пояснив, що за тиждень до злочину домовився з обвинуваченою ОСОБА_10 , обвинуваченим ОСОБА_9 вбити ОСОБА_15 у дачному будинку, який знаходиться у м.Ватутіно Звенигородського району Черкаської області та належить його батькам, оскільки обвинувачена розповіла йому про домагання зі сторони її діда, потерпілого ОСОБА_15 , до неї, як дівчини і просила захисту. Будучи її хлопцем, погодився. 16 квітня 2013 року прийшли пішки у м.Ватутіно із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до дачного будинку та чекали потерпілого, який приїхав близько 6-7 години вечора. ОСОБА_10 , згідно їх попередньої домовленості, зустрілась з ОСОБА_15 та зайшла до будинку, а вони з ОСОБА_9 очікували сигналу від неї ,щоб зайти. Коли ОСОБА_10 включила музику і відкрила двері, то це було сигналом і, зайшовши у кімнату, побачили зв`язаного у кріслі потерпілого в трусах з наволочкою на голові, для того, щоб їх неможливо було впізнати. ОСОБА_9 став попереду ОСОБА_15 з макогоном, а він ззаду з кувалдою, ці предмети були ними взяті у дачному будинку. ОСОБА_9 першим ударив потерпілого по голові макагоном, а він кувалдою другим в кількості два чи три рази по голові, від чого потерпілий втратив свідомість. Зібрав речі потерпілого, ключі від машини, гроші, документи і вийшли на вулицю. ОСОБА_10 в цей момент перебувала на вулиці. Через кілька хвилин вирішив повернутися і вирішив нанести потерпілому ще кілька раз удари по голові, від яких він сповз із крісла і важко дихав. Вийшовши до машини потерпілого, спробував її завести, вона не завелась, повторно зайшов у двір до будинку, подивився чи помер дід, після чого повернувся до машини і всі разом поїхали в м.Звенигородка купити цигарок, а звідти поїхали у м.Ватутіне. Він був за кермом, ключі від автомобіля були в нього. ОСОБА_10 на пасажирському сидінні, а ОСОБА_9 на задньому сидінні. По дорозі автомобіль потерпілого, яким вони заволоділи, при виконанні маневру, він перебував за кермом, злетів з дороги та неможливо було відновити його рух. Всі разом прийняли рішення визвати таксі, яким добрались до м.Ватутіно, де ОСОБА_9 вийшов і пішов до свого знайомого дядька, щоб забезпечити алібі перебування в іншому місці, а вони з ОСОБА_10 повернулись на дачу подивитись на стан потерпілого. ОСОБА_15 ознак життя не подавав, тому закривши будинок пішли до готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де відпочивали. Зранку до ОСОБА_10 зателефонувала потерпіла ОСОБА_24 , яка повідомила, що зник ОСОБА_15 .. Разом з ОСОБА_10 пішли до магазину, купили ганчірки і миючі засоби та пішли на дачу, щоб прибрати сліди злочину. Виявши тіло потерпілого без ознак життя, взяв лопату і пішов копати яму. Коли повернувся, разом з ОСОБА_10 винесли на покривалі тіло потерпілого, речі, які були в крові, прибрали з будинку і потягнули труп долісу для закопання. Особисті речі ОСОБА_15 викинули на свалку, так як вони були в крові, а ганчірки в крові, якими прибирали будинок в покинутий дачний будинок, Убивство потерпілого планувалося заздалегідь, але в такий спосіб, що все відбуватиметься за місцем його проживання і так як останній знав про їх з ОСОБА_10 інтимні стосунки та запропонує йому такі, за участю їх трьох, і це буде можливістю вчинити розправу. Такий план не спрацював по причині присутності потерпілої ОСОБА_24 вдома. З потерпілим спілкувались про місце зустрічі через ОСОБА_10 по телефону та шляхом написання СМС-повідомлень. Завданням обвинуваченої було спонукати потерпілого прибути для зайняття інтимними стосунками до дачного будинку та зв`язати його і включити музику, як сигнал можливості зайти їм із ОСОБА_9 для реалізації задуму. Для подання музичного сигналу обвинувачена використала мобільний телефон ОСОБА_9 ..

Згідно показів потерпілої ОСОБА_24 , яка пояснила, що ОСОБА_15 від першого шлюбу має дочку ОСОБА_25 та онуку ОСОБА_10 .. З 2011 року, обвинувачена була переведена до Ватутінської ЗОШ №2 за невідомих їй обставин і проживала з нею та потерпілим. Постійно просила грошей у потерпілого і він їй не відмовляв, остільки був забезпечений. Обвинувачена постійно прогулювала заняття і могла по 2-3 рази на день просити у ОСОБА_15 гроші. Між нею і потерпілим були дуже гарні відносини. Навіть про те, що потерпілий зраджував їй як жінці, розповідала їй за умови, що отримає за це кошти. Кожного разу, коли обвинувачена залишалась ночувати у них, то спала на одному ліжку з ОСОБА_15 , але вона ніколи не бачила, щоб останній проявляв жіночу ніжність чи турботу, навіть не могла цього уявити. Впевнена, що в разі існування статевого зв`язку між потерпілим і обвинуваченою, то лише з ініціативи та за згодою ОСОБА_10 .. Перед вбивством ОСОБА_15 обвинувачена зустрічалася з ОСОБА_11 .. Від сусідів у дворі надходили скарги, що ОСОБА_10 з ОСОБА_11 можуть в день на столі, на подвір`ї, мати інтимні стосунки. 16 квітня 2013 року, обвинувачена до них не приходила; а потерпілий близько 17 години пішов з дому, не сказавши нічого. 17 квітня 2013 року дізналася, що знайдений автомобіль ОСОБА_15 , зателефонувала ОСОБА_10 та попросила зайти перед школою і разом телефонували останньому, але зв`язку не було.Вона розповіла ОСОБА_10 , що приходили працівники міліції на що остання запитала, чи не питали про неї та щоб в разі такого запитання, сказала, що ночувала у них, хоча насправді ночувала у ОСОБА_11 .. В подальшому подала заяву до міліції про зникнення чоловіка і 18 квітня 2013 року дізналася про виявлення його трупа та причетність до вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які окрім цього, заволоділи і майном потерпілого.

Згідно показань свідка ОСОБА_26 , який пояснив що обвинуваченого ОСОБА_11 знає з дитинства, товаришували. Разом вчинили злочини за які були раніше засуджені Ватутінським міським судом Черкаської області у 2012 році, після чого місяць не спілкувалися. Потім дружні стосунки відновили і вже разом спілкувалися в компанії ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , з якими був знайомий близько 5 років. Так, одного разу під час відпочинку однією компанією, точної дати не пам`ятає, але десь в кінці лютого чи на початку березня, ОСОБА_11 почав розмову про можливість отримати значні кошти у спадок ОСОБА_10 в разі смерті її діда ОСОБА_15 , при цьому вказав, що прямими спадкоємцями є ОСОБА_10 та її мати. Через деякий час ОСОБА_9 повідомив, що вони зробили все, що планували і обвинуваченого ОСОБА_11 затримали працівники поліції, а йому треба кудись тікати. Зателефонував, щоб попрощатися. Прощався, як із другом. Всі інші обставини стали відомі, коли був на допиті у поліції та від ОСОБА_19 ( ОСОБА_27 , з якою переписувався у соцмережі. Такого, щоб говорив ОСОБА_10 , що буду давати покази такі, щоб її покарати, не говорив. Обвинувачений ОСОБА_11 був хлопцем обвинуваченої ОСОБА_10 і у всьому її підтримував, хотів захистити її. Пригадати конкретно не може, хто чи ОСОБА_11 чи ОСОБА_10 , говорили, що на наступний день після скоєного, ховали сліди. Намагався не втручатися у справу, тому не повідомив правоохоронні органи.

Показами свідка ОСОБА_28 про те, що обвинувачений ОСОБА_11 її син, Обвинувачений ОСОБА_11 завжди ночував вдома, не ночував вдома в ніч з 16 квітня 2013 року на 17 квітня 2013 року, повернувся уже на вечір. Нічого такого 17 квітня 2013 року за ним не помітила. Які обставини спонукали до таких дій пояснити не може. Товаришував із ОСОБА_9 , ОСОБА_26 .. Раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за крадіжку. У червні місяці 2013 року приходили додому ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , щоб поговорити, в хату не впустила, запропонувала поговорити надворі, запитували, які саме покази давав обвинувачений ОСОБА_11 , остільки з обвинуваченим ОСОБА_9 теж хотіли дати аналогічні покази. Не позвала в хату, остільки знає, що саме ОСОБА_10 підговорила ОСОБА_11 вбити потерпілого ОСОБА_15 .. Її син любив ОСОБА_10 і піддавався під її вплив.

Показами свідка ОСОБА_29 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 її син. В ніч з 16 квітня 2013 року на 17 квітня 2013 року він прийшов додому о другій годині ночі. 17 квітня 2013 року був вдома цілий день. Додому прийшов у чистому одязі.

Згідно показів свідка ОСОБА_30 про те, що у квітні 2013 року близько 21 години, точної дати не пам`ятає, був пасажиром легкового автомобіля, яким керував ОСОБА_31 . Сидів попереду. Остільки була темна пора доби, то рухалися із включеними фарами ближнього світла. Їхали із смт.Єрки Катеринопільського району Черкаської області. На повороті в напрямку с.Стебне, в сторону м.Ватутіне, на полі побачив автомобіль іноземного виробництва, сріблястого кольору. Було зрозуміло що це дорожньо-транспортна пригода. Вийшли, щоб допомогти. Біля автомобіля побачив хлопця, який відповів, що допомога не потрібна, тому що з кимось домовилися про допомогу. Було темно і розпізнати хто саме був, важко, але чітко пам`ятає що хлопець дуже нервував. Чи був ще хтось біля автомобіля, не помітив. Так як допомога не потрібна була, то продовжили рух;

Показами свідка ОСОБА_32 про те, що в квітні 2013 року, на даний час точної дати не пам`ятає, але близько 21 години, на прохання свого знайомого ОСОБА_30 , на власному автомобілі «Тойта Камрі» НОМЕР_2 , їхав з смт.Єрки Катеринопільського району Черкаської області в м.Ватутіне Черкаської області. Повернувши на Стебнянському повороті, побачив в полі автомобіль іноземного виробництва сріблястого кольору, яка саме марка автомобіля вказати не може, остільки була темна пора доби. Зупинившись, підійшли до автомобіля. В цей час з нього, а саме зі сторони сидіння водія вийшов молодий чоловік, який двері зачинив, при цьому світло в автомобілі погасло. Наблизившись до них, спитали чи потрібна допомога. На пропозицію відмовився, мотивуючи, що приїде евакуатор. Було темно і особу водія не роздивився. Переконавшись, що допомога не потрібна, із ОСОБА_33 поїхали далі в напрямку м.Ватутіне.

Крім того винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за п.12 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.185 КК України, ч.3 ст.357 КК України, ч.2 ст.289 КК України; ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.289 КК України та ОСОБА_10 за п.12 ч.2 ст.115 КК України, крім іншого підтверджується:

- даними протоколу слідчого експерименту від 19.04.2013 року з відеоказписом, з якого вбачається, що ОСОБА_11 в присутності свого захисника, розповів та показав, як він за попередньою змовою з ОСОБА_19 (Красновою) та ОСОБА_34 вчинили вбивство ОСОБА_15 , заволоділи майном та автомобілем останнього. При цьому ОСОБА_20 вказав про план дій, роль кожного з них, в подробицях показав, хто і як наносив удари потерпілому та у якій спосіб намагались скрити сліди злочину та ховали тіло потерпілого ( т.1 а.к.п.81-113);

- даними протоколу одночасного допиту від 22.08.2013 року з відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_20 в присутності захисника розповів як він за попередньою змовою з ОСОБА_19 ( ОСОБА_35 ) та ОСОБА_34 вчинили вбивство ОСОБА_15 , заволоділи майном та автомобілем останнього. При цьому ОСОБА_20 вказав про план дій, роль кожного з них, в подробицях показав, хто і як наносив удари потерпілому та у якій спосіб намагались скрити сліди злочину та ховали тіло потерпілого (т.2 а.к.п.149-150);

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 квітня 2013 року з фототаблицями і схемою за участю понятих ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , за яким встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме розміщення автомобіля «Volkswagen PassatВ-6», державний номерний знак НОМЕР_1 на полі грунтового покриття на відстані 31 м від автодороги Звенигородка-Ватутіне, в напрямку м.Ватутіне (а.к.п.5-14 т.1);

- даними лікарського свідоцтва про смерть №54 від 19 квітня 2013 року, згідно якого смерть ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , настала від отриманих тілесних ушкоджень (а.к.п.31 т.1);

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 18 квітня 2013 року з фототаблицями, відповідно до якого із автомобіля «Volkswagen PassatВ-6», державний номерний знак НОМЕР_1 вилучені 12 слідів капілярних візерунків, гребінець, 9 мікронакладень, аркуш нків, гребінець, 9 мікронакладень, аркуш паперу з речовиною бурого кольору, зріз тканини з речовиною бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, аркуш паперу з кулькою, дві автомобільних подушки безпеки захисту (а.к.п.32-44 т.1);

- даними протоколу огляду місця події від 19 квітня 2013 року з фототаблицями, за участю підозрюваного ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_38 , спеціалістів ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , за яким встановлено, що дачний кооператив «Дружба» розташований біля м.Ватутіне в напрямку м.Звенигородка. Безпосереднім оглядом була територія дачного будинку АДРЕСА_7 вказаного кооперативу. При огляді даної території встановлено, що вона з переднього боку огороджена дерев`яним забором та металевими двохсторонніми воротами і хвірткою, які на час огляду знаходяться в зачиненому стані та пошкоджень не мають. Із заднього боку територія має схил та не огорожена. На вказаній території є дачний одноповерховий цегляний будинок, двері якого, на час огляду, були відчинені та не мали пошкоджень. При огляді кімнати-зали встановлено, що в ній є дерев`яний диван, два ліжка, крісло, дерев`яна стінка. На підлозі гумовий човен, червона ковдра. В кімнаті-кухня біля вхідних дверей на підлозі пластмасове відро рожевого кольору із середини з характерним запахом миючого засобу. На ручці відра та на самому відрі знаходяться нашарування рідини бурого кольору. На ковдрі червоного кольору наявне нашарування рідини бурого кольору, з якої відрізано кусок із нашаруванням бурої рідини. На ліжку, що біля вікна у залі, на дерев`яному бильці виявлено нашарування речовини бурого кольору, з якої було зроблено змив ватною паличкою. Також виявлено два фотоальбоми із яких на одному шість слідів пальців рук, на другому два. В кухні на підвісній шафі виявлено слід пальця руки. Сліди були вилучені. В кімнаті зали виявлено металеву кульку жовтого кольору (а.к.п.62-80 т.1);

- даними протоколу слідчого експерименту від 19 квітня 2013 року з фототаблицями з участю підозрюваного ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_38 , відповідно до якого виготовлено та вилучено гіпсовий зліпок сліду низу взуття, який виявлено та направлено для дослідження, а також труп ОСОБА_15 в морг, застосовано відеозапис слідчого експерименту, який записано на оптичний диск та долучено до матеріалів кримінального провадження (а.к.п.81-113 т.1);

- даними висновку експерта №54 від 19 квітня 2013 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_15 є черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку та можичка, забій головного мозку. Виходячи з вираженості трупних явищ смерть настала більше 2-х діб до дослідження трупа в морзі. При дослідженні трупа виявлені ушкодження, а саме: черепно-мозкова травма у вигляді перелому склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та можичка, забій головного мозку, крововиливи в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, крововиливи в скроневі м`язи, синці, садна та забійні рани на голові; закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 3-6 ребер зліва, синець та садно на грудній клітці, на правому плечовому суглобі та на задній поверхні грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих, тупих предметів (предмета). Черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Закрита травма грудної клітки носить ознаки середніх тілесних ушкоджень. (а.к.п.125-127 т.1);

- даними протоколу огляду місця події від 20 квітня 2013 року з фототаблицями, проведеного в присутності понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , згідно якого встановлено, що місцем події являється земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_8 . На даній земельній ділянці розміщено багатоповерхові будинки АДРЕСА_9 і АДРЕСА_10 . При огляді території, яка розміщена із східної сторони від стіни будинку АДРЕСА_10 на землі виявлено бувші у використанні бетонні плити. Під плитами виявлено півтора літрову пляшку з етикеткою «Тальнівська мінеральна вода» з частково заповненою прозорою рідиною. За пляшкою розміщені два мобільних телефони «Нокіа» та «Соні еріксон». Біля телефонів книжка з документами на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме пенсійне посвідчення, водійські права, технічний паспорт на автомобіль «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , талон попередження (а.к.п.135-140 т.1);

- даними протоколу огляду предмету від 07 травня 2013 року з фототаблицями, проведеного в присутності понятих ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , згідно якого вилучені предмети під час огляду місця події 19 квітня 2013 року та 20 квітня 2013 року поміщені у спеціальні пакети та опечатані печаткою «Для пакетів» Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області (а.к.п.143-156 т.1);

- даними висновку судово-дактилоскопічної експертизи №1/445 вiд 05 червня 2013 року, вiдповiдно до якої на відрізках липкої стрічки, вилучених пiд час огляду автомобiля виявленi придатні для ідентифікації слiди пальців рук (а.к.п.161-173 т.1);

- даними висновку трасологічної експертизи №1/443 вiд 18 травня 2013 року, вiдповiдно до якої на гіпсовому зліпку наданому на експертизу, який було вилучено при проведенні слідчого експерименту в с.Багачівка Звенигородського району по факту безвісти зниклого ОСОБА_15 , зафіксовано слід низу взуття. Слід низу взуття придатний для встановлення групової належності, по ньому можливе виключення по типу та виду малюнку низу підошви взуття особи, що його залишила. (а.к.п.177-179 т.1);

- даними протоколу огляду речей (документів) від 20 травня 2013 року з фототаблицею, здійснений в присутності понятих ОСОБА_45 та ОСОБА_46 із застосуванням фотозйомки за допомогою цифрової камери «НТС», із змісту якого вбачається про огляд вилучених під час проведення огляду місця події від 19 квітня 2013 року та 17 квітня 2013 року огляду транспортного засобу (а.к.п.204-246 т.1);

- даними висновку судово-цитологічної експертизи № 89 вiд 05 липня 2013 року з таблицею, вiдповiдно до якого виявленi слiди крові на поверхні цеберка, можуть походити вiд потерпiлого ОСОБА_15 , домiшки крові ОСОБА_11 та ОСОБА_27 не виключаються (а.к.п.5-7 т.2);

- даними висновку судово-цитологічної експертизи № 90 вiд 05 липня 2013 року із таблицею , вiдповiдно до якого виявленi слiди крові в підніггьовому вмісті рук ОСОБА_15 , домiшки крові ОСОБА_11 та ОСОБА_27 не виключаються (а.к.п.11-13 т.2);

- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 150 вiд 09 липня 2013 року з таблицею, виявленi слiди крові на марлевих тампонах, вилучених в ходi огляду місця події та на вирізку з ковдри, можуть походити вiд потерпiлого ОСОБА_15 , домiшки крові ОСОБА_11 та ОСОБА_47 не виключаються (а.к.п.18-23 т.2);

- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 152 вiд 11 липня 2013 року з таблицею, антигени А.В і Н виявлені в слідах крові людини на вирізці з ковдри могли походити від крові потерпілого ОСОБА_15 , домішка крові ОСОБА_27 і підозрюваного ОСОБА_11 не виключається (а.к.п.33-37 т.2);.

- даними висновку експерта №8/47 від 11 червня 2013 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 станом на 16 квітня 2013 року складала 152 510 грн. (а.к.п.99-106 т.2);

- даними протоколу огляду місця події від 03 вересня 2013 року з фототаблицею, в ході якого проведено огляд будинку ОСОБА_28 за адресою АДРЕСА_11 (а.к.п.190-197 т.2);

- даними висновку експерта №1/985 від 08 жовтня 2013 року судової дактилоскопічної експертизи, згідно висновків якої об`єкти надані на експертизу у виді упакованих в пакет слідів пальців рук з відповідними розмірами, належать ОСОБА_11 та не належать ОСОБА_27 , ОСОБА_9 (а.к.п.237-247 т.2);

- даними висновку експерта №54/78 від 08 жовтня 2013 року судов-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_15 на підставі судово-медичного дослідження трупа якого встановлено, що тілесні ушкодження на тілі могли виникнути при обставинах вказаних підозрюваним ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту 19 квітня 2013 року, який зафіксований на опичних дисках (а.к.п.11 т.3);

- даними протоколу одночасного допиту осіб від 20 вересня 2013 року за участю ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_26 в ході якого надано покази та свідчення про обставини смерті потерпілого ОСОБА_15 (а.к.п.12-14 т.3).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, тому прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень: Шпоти за п.12 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.289 КК України; ОСОБА_48 ) за п.12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_20 за ч.2 ст.289, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Доводи захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинувачених ОСОБА_49 , ОСОБА_19 про непричетність до інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання зменшти відповідальність за скоєне.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_20 змінив свої показання надані ним під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої існатнції в частині скоєння ним у співучасті із ОСОБА_34 та ОСОБА_19 інкримінованих правопорушень за п.12 ч.2 ст.115 КК Умкраїни. Стверджував, що він оговорив ОСОБА_50 та ОСОБА_19 , а вбивство ОСОБА_51 він вчинив сам.

Задля уникнення сумнівів у поведінці ОСОБА_20 та перевірки мотивів відмови ОСОБА_20 від своїх показань, на підставі ухвали суду апеляційної інстанції була проведена судово-психологічна експертиза. За висновками якої в поведінці ОСОБА_11 констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення ним подій скоєння злочинів стосовно ОСОБА_15 , у точу числі у співучасті та за попередньою змовою із ОСОБА_27 , ОСОБА_9 під час проведення за участю ОСОБА_11 слідчого експерименту від 19.04.2013, одночасного допиту осіб від 22.08.2013 за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 . У відеозаписі слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 від 19.04.2013 року суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які приймали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено. У відеозаписі одночасного допиту за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 від 22.08.2013 року суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які приймали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено.

Суд, який здійснює розгляд справи, керуючись законом, оцінює висновок експерта за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Висновок експерта не є особливим доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів.

За вказаних обставин, безпосередньо дослідивши висновок судово-психологічнаої експертизи у колегії суддів немає сумнівів в її достовірності, повноти та об`єктивності. При проведенні та призначенні якої додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, висновки експерта достатньо мотивовані, тому колегія суддів не може ставити під сумнів достовірність та обєктивність висновку вказаної експертизи, яка свідчить про добровільне надання показів ОСОБА_20 без ознак психологічного впливу та тиску учасників кримінального провадження на нього. Крім того, в поведінці ОСОБА_11 констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення ним подій скоєння злочинів стосовно ОСОБА_15 , у тому числі у співучасті та за попередньою змовою із ОСОБА_27 , ОСОБА_9 .

Таку поведінку ОСОБА_20 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту ОСОБА_19 (Краснової) та ОСОБА_49 уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та пом`якшити покарання для себе.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено достатньо належних, допустимих доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують наявність у ОСОБА_20 , Шпоти, ОСОБА_19 умислу на вбивство, а також вкзують на спосіб, мотив і мету. Немає сумнівів, що дії ОСОБА_20 , ОСОБА_49 та ОСОБА_19 перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_52 .

Крім того, питання умислу колегія суддів вирішує виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винних і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винних до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винних.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_53 розробили чіткий план дій та розподілили ролі для реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_52 , який домагався інтимних стосунків від ОСОБА_10 . ОСОБА_10 , в приміщенні кімнати дачного будинку, прив`язала до крісла ОСОБА_15 , чим позбавила його можливості захищатися і чинити опір, а також наділа йому на голову наволочку. Після чого відчинила двері будинку і подала своїм спільникам умовний сигнал у вигляді активації музичної композиції на мобільному телефоні. Почувши вказаний сигнал, утримуючи в руках металеву кувалду, ОСОБА_20 спільно з ОСОБА_9 , який в руках тримав дерев`яну битку, пройшли в приміщення вищевказаного жилого будинку і підійшовши до зв`язаного ОСОБА_15 , вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_9 умисно наніс удар дерев`яною биткою по голові ОСОБА_15 , а ОСОБА_11 наніс останьому близько трьох ударів металевою кувалдою в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість і впав на підлогу. З метою остаточно пересвідчитись в тому, що ОСОБА_15 не подає ознак життя і помер, ОСОБА_20 повернувся в кімнату дачного будинку і побачив, що останній ворушиться і намагається підвестись. В цей час, маючи на меті довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_15 , схопив металеву кувалду та наніс останньому близько трьох ударів в область грудної клітини та голови, внаслідок чого потерпілий припинив рухатись та подавати ознаки життя. Реально усвідомлюючи, що вони виконали всі необхідні і можливі дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_15 , вважаючи останнього мертвим, маючи на меті швидко зникнути з місця вчинення злочину, незаконно заволоділи транспортним засобом, який належав на праві приватної власності ОСОБА_15 , а саме автомобілем «Volkswagen Passat В-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому останній приїхав до дачного будинку, та поїхали до м. Звенигородка. Під час руху на відрізку автодороги між м. Ватутіне та м. Звенигордка, усвідомивши, що в разі виявлення трупа ОСОБА_15 сторонніми особами вони будуть викриті, з метою знищення слідів злочину та уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_20 запропонував повернутись на місце вчинення злочину та заховати труп, на що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , погодились. В цей час не впорався з керуванням транспортним засобом і потрапив в дорожньо-транспортну пригоду.

Внаслідок спільних протиправних дій ОСОБА_20 зі ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_15 було спричинено тілесні ушкодженя у вигляді перелому склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та можичка, забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, крововиливів в скроневі м`язи, синців, саден та забійних ран на голові, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 3-6 ребер зліва, синців та саден на грудній клітці, на правому плечовому суглобі та на задній поверхні грудної клітки, які відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 54 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і внаслідок отримання яких останній помер на місці пригоди.

Вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.

Доводи обвинувачених Шпоти, ОСОБА_19 ( ОСОБА_54 , про те, що інкриміновані злочини вони не вчиняли, твердження захисника ОСОБА_12 про те, що дії ОСОБА_48 ) необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст.396 КК України спростовуються доказами наявними в матеріалах кримінального провадження та покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції об`єктивно досліджені всі обставини кримінального правопорушення, в межах своїх прав та обов`язків, використані всі необхідні засоби та способи дослідження доказів обвинувачення, допитані свідки, досліджені висновки судово-медичних експертиз, які у своїй сукупності вказують, що вина ОСОБА_20 , ОСОБА_49 та ОСОБА_19 ( ОСОБА_55 ) у вчиненні інкримінованих злочинів доведена повністю.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.90 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. Припостановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їхстосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку вточних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Твердження захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , що діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_49 та ОСОБА_56 , на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України не знаходять свого підтвердження. Районний суд, відповідно до вимог ст.314 КПК України перевірив форму та зміст обвинувального акту при проведенні підготовчого судового засідання та будь-яких порушень кримінального процесуального закону не встановив. У протоколах про надання доступу до матеріалів досудового розслідування ані підозрювані, ані їх захисники жодних заяв чи скарг щодо незгоди із зібраними доказами не заявляли.

Слід звернути увагу, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони.

Доводи захисника Сухомудренка про те, що процесуальне рішення про доручення розслідування кримінального провадження групі слідчих: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не приймалось, а також протокол слідчого експерименту від 19.04.2019 року проведений старшим слідчим СУ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_57 , який не мав повноважень на проведення вказаної слідчої дії колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до Постанови про створення слідчої групи від 19.04.2013 року (т.14 а.к.п.125) створена у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000360 від 18.04.2013 року слідчу групу, в яку крім інших входили: старший слідчий відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ УМВС України в Черкаській області - ОСОБА_58 ; начальник СВ Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_22 , старший слідчий Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_23 ; слідчий Звенигородського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_21 .

Дана постанова про створення слідчої групи надана Слідчим управлінням, на офіційному бланку, завірена підписом та печаткою, а тому сумнівів у її законності та достовірності у колегії суддів немає.

Посилання захисника ОСОБА_59 на випадки проведення судових засідань за відсутності законного представника обвинуваченої ОСОБА_10 не є порушенням порядку здійснення судового процесу з розгляду справ вказаної категорії, оскільки на час розгляду вказаної справи обвинувачена ОСОБА_10 ) була повнолітньою і суд своєю ухвалою визнав участь законного представника під час слухання справи не обов`язковою, при цьому у всіх судових засіданнях приймав участь захисник.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_20 про пом`якшення йому призначеного покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними, які не підлягаєть до задоволення.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом вимог статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_20 остаточного покарання у виді позбавлення волі стороком на 14 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Призначаючи покарання, районний суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_20 , який в суді першої інстанції вину визнав повністю, на спеціальних обліках не перебуває, характеризується без зазначення компрометуючих даних, раніше судимий, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, враховані обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_60 щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів, тому обґрунтовано призначив ОСОБА_20 покарання в межах санкцій п.12 ч.2 ст.115 К, ч.2 ст.289, ч.3 ст. 357 КК України із застосуванням вимог ст.70 КК України та на підставі ст.71 КК України приєднавши невідбуту частину покарання призначеного за вироком Ватутінського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року та остаточно визначив до відбуття 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Крім того, колегія суддів погоджується з призначеним покаранням судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_61 і ОСОБА_62 у виді позбавлення волі на певний строк.

Однак, районний суд призначаючи додаткове покарання ОСОБА_20 , ОСОБА_61 , ОСОБА_63 ( ОСОБА_62 ) за п.12 ч.2 ст.115 КК України порушив вимоги ч.2 ст.115 КК України, санкцією якої передбачено призначення такого виду покарання, як конфіскація майна у випадку кваліфікації дій за п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Враховуючи, що дії ОСОБА_20 , ОСОБА_49 , ОСОБА_19 ( ОСОБА_55 ) кваліфіковані за п.12 ч.2 ст.115 КК України, то в такому випадку необхідно виключити з вироку рішення суду про застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна щодо ОСОБА_20 , ОСОБА_48 ) та ОСОБА_49 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує Закон України від 22.11.2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема до ст. 185 КК України. Санкцію частини першої вказаної статті змінено наступним чином: розмір покарання у виді штрафу, яке передбачалось у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, збільшено до розміру від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а покарання у виді позбавленням волі, яке застосовувалось на строк до трьох років, замінено покаранням у виді обмеження волі на строк до п`яти років.

Вказаний Закон, відповідно до п. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», набрав чинності з 01.07.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Тобто якщо зміни в санкції статті спрямовані на пом`якшення відповідальності, то такі зміни мають зворотну дію. Якщо максимальна межа покарання того самого виду у новому законі є нижчою (меншою), а мінімальна вищою (більшою), то покарання має призначатися не нижче мінімальної межі за старим законом і не вище максимальної межі за новим законом, а якщо, навпаки, максимальна межа покарання того самого виду у новому законі є вищою (більшою), а мінімальна нижчою (меншою), то покарання має призначатися не вище максимальної межі за старим законом і не нижче мінімальної межі за новим законом.

Не зважаючи на ту обставину, що злочин за ч.1 ст.185 КК України ОСОБА_20 вчинив в 2013 році, тобто до 01.07.2020 року, однак враховуючи те, що на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції 19.04.2021 року діяла вже норма Закону, що поліпшує становище останнього, тому призначення такого виду покарання, як позбавлення волі не може бути застосовано.

Колегія суддів врахувавши вимоги п. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», який набрав чинності з 01.07.2020, норми ст.65 КК України приходить до висновку про призначення ОСОБА_20 покарання за ч.1 ст.185 КК України ( в редакції закону від 22.11.2018 року № 2617-VIII ) у виді 1 року обмеження волі.

Разом з тим, колегія суддів враховує рішення Великої Палати Верховного Суду від 29.08.218 року про застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання). Згідно якого, якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Відповідно до ст. 1 закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Враховуючи, що ОСОБА_20 10 жовтня 2019 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв`язку із порушенням останнім вимог запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то в такому разі строк з 10 жовтня 2019 року по день винесення ухвали апеляційним судом - є строком попереднього ув`язнення, який необхідно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_20 з розрахунку день за два.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою зміну судового рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_20 покарання за ч.1 ст.185 КК України та в частині призначення ОСОБА_20 , ОСОБА_61 , ОСОБА_64 ) додаткової міри покарання у виді конфіскації майна за п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23.10.2019 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.185 КК України з 2 (двох) років позбавлення волі до 1 (одного) року обмеження волі.

Виключити з вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 23.10.2019 року рішення суду про призначення ОСОБА_11 за п.12 ч.2 ст.115 КК України додаткову міру покарання у виді конфіскації майна.

Вважати ОСОБА_11 засудженим:

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі;

- за ч.1 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року і остаточно призначити ОСОБА_11 до відбуття 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Виключити з вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 23.10.2019 року рішення суду про призначення ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115 КК України додаткову міру покарання у виді конфіскації майна.

Вважати ОСОБА_9 засудженим:

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Виключити з вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 23.10.2019 року рішення суду про призначення ОСОБА_10 за п.12 ч.2 ст.115 КК України додаткову міру покарання у виді конфіскації всього майна, яке є її власністю.

Вважати ОСОБА_10 засудженою за п.12 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням п.5 ч.3 ст.102 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі.

В решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23.10.2019 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_11 попереднє ув`язнення з 19.04.2013 року по 20.07.2018 року та з 10.10.2019 року по 19.04.2021 року з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дня позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальні витрати в рівних частках на користь Держави за проведення експертизи в сумі 20 431,25 (двадцять тисяч чотириста тридцять одна гивня) 25 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_11 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді