ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/430/21 Справа № 189/490/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000174 від 10 квітня 2020 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Цикове Покровського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000,00 гривень.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_7 06.04.2020 року, близько 23 години 50 хвилин, перебуваючи поблизу приміщення гаражу на території належного йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку з двоюрідним братом - ОСОБА_10 , який проживає разом з матір`ю - ОСОБА_9 на території даного двору, в літній кухні. ОСОБА_9 , побачивши дану сварку, з метою її запобігти стала між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно наніс один удар лівою ногою в область передньої частини правого стегна ОСОБА_9 , чим спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді синця на правому стегні, від чого ОСОБА_9 впала на асфальтне покриття двору, вдарившись кистею правої руки та правою сідницею.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, саден у ділянці правої кисті, які згідно висновку судово-медичного експерта №65 від 16.04.2020 року, по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому більш суворе ніж штраф покарання, задовольнивши при цьому цивільний позов у повному обсязі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги потерпіла вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі. На переконання ОСОБА_9 , суд помилково визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття та безпідставно не врахував в якості такої, що його обтяжує вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також особи з інвалідністю. Окрім цього, потерпіла вважає визначений судом розмір моральної шкоди таким, що не відповідає фактично понесеним нею моральним втратам. ОСОБА_9 зазначає, що зазнала великих душевних страждань через порушення звичного способу життя, погіршення здоров`я та лікування, які об`єктивно оцінені нею у 25000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілої, яка апеляційну скаргу підтримала, прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, потерпіла не оскаржує.
За таких обставин, суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також обґрунтованості визначеної судом для відшкодування моральної шкоди.
При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює неофіційно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, та не встановив таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе у разі призначення йому покарання у виді штрафу.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови визначення найменш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів погоджується.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, характеризується позитивно, його виправлення можливе у разі призначення покарання у виді штрафу та не у максимальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України.
Доводи потерпілої про те, що щире каяття обвинуваченого є уявним не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показаннями, наданими ним під час судового розгляду.
Не заслуговують на увагу й твердження ОСОБА_9 про безпідставне неврахування в якості обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також особи з інвалідністю.
Суд звертає увагу на те, що ці обставини не зазначені прокурором в обвинувальному акті.
До того ж, вони, на переконання колегії суддів, хоча і мають місце, проте з огляду на дані про особу обвинуваченого підстав для призначення більш суворого покарання не дають.
Враховуючи викладене, доводи потерпілої про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання обґрунтованості визначеного судом розміру стягнення в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_9 заявила вимоги про відшкодування завданої злочином моральної шкоди, яку вона оцінила у 25000 грн.
Разом із цим, суд визнав заявлену суму завищеною та визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди лише 5000 грн.
Надаючи оцінку обставинам провадження, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір стягнення не відповідає понесеним ОСОБА_9 моральним втратам.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпіла зазнала сильних душевних страждань, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, лікуванням та порушенням у зв`язку з цим звичного способу життя, а отже сума у 5000 грн. є необґрунтовано заниженою.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що сума у розмірі 10000 грн. відповідатиме понесеним моральним втратам, та буде справедливою по відношенню до потерпілої.
Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги потерпілої та приходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення та зміни вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та його зміни в частині цивільного позову.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині цивільного позову.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 10000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4