Справа № 283/1166/21
Номер провадження 1-кп/289/91/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000043, який надійшов з Житомирського апеляційного суду за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області з 12.05.2021 знаходиться вказане кримінальне провадження, однак в призначені судом підготовчі судові засідання жодного разу не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та законний представник останнього ОСОБА_9 , хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Прокурор звернулася до суду з клопотанням про привід вказаних осіб для їх участі у наступне підготовче судове засідання.
Учасники кримінального провадження не заперечували проти клопотання прокурора.
Ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Суд враховує, зокрема, й вимоги, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ від 06.09.2007 у справах «Цихановський проти України» та від 18.10.2007 «Коновалов проти України». У них відзначено: на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.
Згідно ст. 323 КПК України, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого.
Відповідно до ст. 139 та ст. 323 КПК України, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.
Неявка в підготовче судове засідання без поважних причин обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та законного представника останнього ОСОБА_9 призводить до зриву судового засідання, затягування розгляду справи та робить неможливим розгляд справи в розумні строки, тому суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та застосувати до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 привід через органи поліції для забезпечення розгляду кримінального провадження, а також накласти на законного представника ОСОБА_9 грошове стягнення у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 139 КПК України, що є передбаченим законом наслідком неприбуття останньої на судовий виклик.
У відповідності до ч. 1 ст. 147 КПК України, особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.
Крім того, прокурором було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, посилаючись на те, що враховані судом під час застосування вказаного запобіжного заходу ризики не зменшилися, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи його попередню поведінку.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначила, що дане клопотання не може бути розглянуто судом, так як воно не було вручено обвинуваченому ОСОБА_4 за три години до його розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 відмовився висловлювати свою позицію.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.
При вирішенні поданого клопотання суд враховує не тільки положення діючого КПК України, а й практику Європейського суду з прав людини, зокрема викладену у рішеннях «Летельє проти Франції», «Мхітярян проти Російської Федерації», «Яжинський проти Польщі», «Харченко проти України», «Свершов проти України», «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» з позиції як сторони публічного обвинувачення, так і сторони захисту. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.
Суд також погоджується із позицією обвинувачення щодо існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, незаконно впливати на інших обвинувачених (один із яких являється неповнолітнім), потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а зважаючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого провадження, існують ризики того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також переховуватись від суду, в зв`язку з викладеним, суд вважає доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та можливості скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
При цьому, суд, на виконання вимог ст. 178 КПК України, приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою; не працює, не має постійного джерела доходу, не одружений, що свідчить про відсутність міцність соціальних зв`язків; ОСОБА_4 має не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, обвинувачується у скоєнні ряду крадіжок через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі.
Враховуючи складність кримінального провадження, обсяг та специфіку процесуальних дій, поведінку учасників кримінального провадження, суд вважає, що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинуваченого, а також строки даного судового провадження такими, що виходять за рамки розумних.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 спливає 12.07.2021. Прокурором не надано суду відповідного клопотання з відомостями, які б свідчили про вручення його копії обвинуваченому та його захиснику. Тому суд погоджується зі стороною захисту, що прокурором не було дотримано вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення копії клопотання обвинуваченому.
Разом з тим, суд зазначає, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК України випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Крім того, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Приписи ч. 3 статті 331 КПК України є імперативними.
За таких обставин, суд вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків та дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою відносно останнього, а враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідно визначити йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, визначеної ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 19.02.2021.

Керуючись ст. ст. 139, 140, 178, 197, 314-316, 331, 336, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Проведення підготовчого судового засідання відкласти на 26.07.2021 на 14.00 год.
Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 24.08.2021 включно, з правом внесення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 68 100 грн., визначеної ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 19.02.2021, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;
- не відлучатися з постійного місця проживання, яке він зазначить слідчому, без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання (перебування), роботи.
Роз`яснити, що з моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а у разі їх невиконання внесені у якості застави кошти звертаються в дохід держави.
Застосувати привід до обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у підготовче судове засідання призначене на 26.07.2021 року о 14.00 год. у приміщенні Радомишльського районного суду Житомирської області (зал с/з № 2).
Виконання ухвали про здійснення приводу доручити відділенню поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.
Накласти на ОСОБА_9 , грошове стягнення у вигляді 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1135,00 грн.
Реквізити для сплати штрафу:
Отримувач коштів: УК у Печерському р-ні / Печерський р-н / 21081100
Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Рахунок отримувача: UA0026007
Код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.
Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку застосування запобіжного заходу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1