Справа № 584/171/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/243/21
Категорія - ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ( у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000462 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 23 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинувальний акт щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Києва, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 25.03.2015 року Буринським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 296, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

- повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Місцевий суд указав, що в обвинувальному акті взагалі не вказано формулювання обвинувачення, а зазначені лише обставини вчиненого та правова кваліфікація дій обвинуваченого, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України та порушенням права на захист ОСОБА_8 під час судового розгляду.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду скасувати в частині повернення прокурору обвинувального акту, посилаючись на її незаконність, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказав, що обвинувальний акт містить усі відомості, що передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, у тому числі й ті, що передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а саме дій ОСОБА_8 , які стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які просили ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 28 грудня 2017 року, близько 14.30 год., він, реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , скоїв напад на ОСОБА_11 , з метою заволодіння майном останнього. Під час нападу, ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_11 близько п`яти ударів кулаками в обличчя, чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, від яких потерпілий впав. Подолавши у такий спосіб опір потерпілого, ОСОБА_8 зняв із ОСОБА_11 барсетку на ремні, з грошовими коштами в сумі 116 000 грн., 3000 доларів США, що відповідно до курсу валют НБУ станом на 28.12.2017 року складає 83850 грн., та 10000 Євро, що відповідно до курсу валют НБУ станом на 28.12.2017 року складає 33 240 грн.. Тобто, застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_8 відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 на загальну суму у 233 090 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акта, за умови невідповідності його вимогам КПК України.

При цьому, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність його вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

За приписами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншим, має містити виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально - правової норми, порушення якої інкримінується особі.

Спосіб викладення формулювання обвинувачення не можна розцінювати, як відсутність формулювання обвинувачення.

Як слідує із матеріалів провадження, в обвинувальному акті зазначено, в чому ОСОБА_8 обвинувачується, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Оцінюючи викладення фактичних обставин провадження та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 з точки зору конкретності обвинувачення, на стадії підготовчого судового засідання, суд у даному випадку вийшов за межі наданих йому ст. 314 КПК України повноважень.

Посилання суду на відсутність формулювання пред`явленого обвинувачення, як на підставу повернення обвинувального акту прокурору, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, що забороняє на даній стадії судового провадження давати оцінку узгодженості правової кваліфікації з фактичними обставинами кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення.

При цьому, викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_8 у такий спосіб не можна розцінювати як неконкретність формулювання обвинувачення.

Висування обвинувачення є виключною компетенцією прокурора, і не може покладатися на суд, у зв`язку з чим суд, при постановленні оскаржуваної ухвали та визначенні обсягу висунутого прокурором обвинувачення, як неконкретного, чи такого, що суперечить правовій кваліфікації кримінального правопорушення, вийшов за межі наданих йому повноважень у підготовчому судовому засіданні та припустився оцінки правильності викладу обвинувачення щодо його суті, що є неприпустимим.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України є безпідставним, а тому ухвалу місцевого суду не можна визнати законною та обґрунтованою. Така ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Станом на 12.03.2021 року розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не завершено. Строк тримання під вартою останнього закінчується 18 березня 2021 року.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 у межах кримінального провадження, не встановлюючи інших фактичних обставин відповідно ст.91, 94, 291 КПК України, колегія суддів, з урахуванням вимог ст.176, 177, 183, 194, 197, 199 КПК України, дійшла висновку про те, що наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшилися, а також, що існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення встановленого в попередній ухвалі строку тримання обвинуваченої під вартою.

Зокрема, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду та впливати на свідків не зменшився та залишається актуальним, зважаючи як на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим; ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення також не зменшився, так як попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 331, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Путивльського районного суду Сумської області від 23 листопада 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000462 від 28.12.2017 року - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 днів, по 10 травня 2021 року включно, з утриманням його в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4