Справа № 442/3699/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/358/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання арешт строком 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_7 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін.
У строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено зарахуватистрок його тримання під вартою у період з 03.04.2019 року по 05.04.2019 року.

Після вступу вироку в законну силу ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_10 заставу в розмірі 28815 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень внесену на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2019 року за його згодою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Скасовано заходи по забезпеченню даного кримінального провадження, а саме - ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2019 року, від 03 квітня 2019 року та від 17 квітня 2019 року.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 30.03.2019 року о 10 год. 28 хв., разом із ОСОБА_11 , використовуючи автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21033», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під`їхали на АДРЕСА_2 . Там, ОСОБА_7 , маючи умисел на повторне вчинення крадіжки чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_11 , шляхом пошкодження викруткою замка передніх дверей автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21063», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , проник в салон цього автомобіля, звідки таємно викрав магнітолу марки «Pioneer», моделі «MVH-280FD», вартістю 3100 гривень, з флеш-картою марки Transcend, вартістю 120 гривень, пластиковий ящик з інструментами, загальною вартістю 1005 гривень, та з моторного відсіку автомобіля - акумуляторну батарею марки «Champion Premium 12V 60AH 600A», вартістю 1500 гривень, а всього на загальну суму 5725 грн., спричинивши ОСОБА_12 матеріальну шкоду.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, керівник Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд прийняв до уваги ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року, незважаючи на той факт, що така не була відкрита стороні обвинувачення ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду.

Окрім цього, апелянт не погоджується з позицією суду про те, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, адже останній під час досудового розслідування та судового розгляду не визнавав вину та вимушений був зізнатись у вчиненому тільки після допиту потерпілого і свідків та дослідження письмових доказів у справі.

14 квітня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в яких останній просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання згідно з вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

В обґрунтування вимог прокурор покликається на те, що 04 березня 2020 року ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області задоволено заяву прокурора та скасовано ухвалу від 22 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року, та відмовлено у задоволенні клопотання старшого інспектора Дрогобицького МРВ з питань пробації ДУ «Центр пробації» про звільнення ОСОБА_7 від покарання по закінченню іспитового строку.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги з урахуванням доповнень, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.403 КПК України до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. Внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

З огляду на те, що доповнення до апеляційної скарги, які надійшли до апеляційного суду за межами строків на апеляційне оскарження, погіршують становище обвинуваченого, що є недопустимим, апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах первинно поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікація діянь є вірними, відповідають фактичним обставинам провадження, що ніким не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідкриття стороні обвинувачення ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року, то такі колегія суддів апеляційного суду не вбачає підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Згідно з ч. 11, ч. 12 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Водночас, відповідно до ст.317 КПК України документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою). Після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження, у судовому засіданні 10 лютого 2020 року адвокатом ОСОБА_13 була надана суду копія ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2017 року, другий екземпляр якої надано на ознайомлення стороні обвинувачення. Вказана ухвала була вивчена, оцінена судом, з`ясована думка прокурора з її приводу та долучена до матеріалів провадження.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, вказана ухвала у розумінні положень кримінального процесуального закону не є доказом у межах даного кримінального провадження, така за своєю правовою природою лише характеризує особу обвинуваченого та може впливати на призначення остаточного покарання, та не подавалася захисником на підтвердження невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає порушення вимог ст.290 КПК України.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника вбачається зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, обставини та характер його вчинення, особу винного, який визнав себе винним повністю, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що визнано судом як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та визначив покарання у виді 6 місяців арешту.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його м`якість, як про це наголошується в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів. Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, та підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4