Справа № 761/6136/21
Провадження № 1-кс/761/4375/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0009027 від 22.08.2018,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.12.2018, у кримінальному провадженні № 0009027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що в провадженні Шевченківського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0009027 від 22.08.2018 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в рамках якого Шевченківським районним судом м. Києва було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 , відповідно до вимог статей 55, 56 КПК України визнано потерпілим у кримінальному провадженні. При цьому, органом досудового розслідування не встановлено фактичних обставин причетногсті ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, оскільки вінн є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 .

На даний час накладений на квартиру арешт не дає можливості добросовісному набувачу реалізувати своє право власності на квартиру, а саме користування та розпорядження даною квартирою.

З урахуванням наведеного заявники просять скасувати арешти, накладені у кримінальному провадженні № 0009027 від 22.08.2018 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися, про час та дату розгляду клопотання повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до суду слідчому судді не повідомили.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Старший слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 подав письмові пояснення щодо клопотання про скасування арешту майна, у яких просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.12.2018 обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також вивчивши матеріали судової справи № 761/49174/18, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0009027 від 22.08.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.12.2018 клопотання Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009027 від 22.08.2018, задоволено. Накладено арешт у вигляді заборони внесення реєстраційних змін до відомостей про право власності на нерухоме майно, а також права розпорядження та користування квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 21 кв. м., яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_9 .

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2018, наразі триває. Вказане майно згідно постанови слідчого від 05.12.2020 визнано речовим доказом. В апеляційному порядку судове рішення про накладення арешту не оскаржувалось володільцем майна.

При цьому доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.12.2018, що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається заявник в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

Таким чином, на переконання суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Доказів того, що у застосуванні такого заходу забезпечення відпала потреба, заявниками слідчому судді не надано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0009027 від 22.08.2018.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0009027 від 22.08.2018 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1