Номер провадження: 11-кп/813/816/21
Номер справи місцевого суду: 523/9001/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, не одружений, офіційно не працевлаштований, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:

- 26.02.2016 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 11.05.2018 року по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0002843 від 15.06.2018 року, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишений без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому обчислюється з моменту його фактичного затримання тобто з 26.09.2018 року.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Як вбачається з вироку, 15 червня 2018 року, близько 17 годин 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу під`їзду №7, будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , на лівому плечі якої перебувала належна останній жіноча сумка. В зазначений час у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення чужого майна, а саме сумки потерпілої ОСОБА_9 з усім наявним в ній майном.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив та мету власної наживи, приступив до реалізації свого злочинного умислу, слідом за потерпілою увійшов до під`їзду №7 вищевказаного будинку, де, наблизившись до потерпілої ОСОБА_9 , схопив лівою рукою за комір її блузки та штовхнув потерпілу на бетонні сходи, в результаті чого остання не втрималась на ногах та з висоти власного зросту впала, при цьому також заподіяв ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки по голові, вирвав з лівого плеча останньої вищезазначену сумку зі шкірозамінника вартістю 480 гривень, в середині якої містились два мобільних телефони марки «Нокія 6300», вартістю 1 200 гривень та «Леко ЛЕ 2», вартістю 4 798 гривень, гаманець з шкірозамінника, вартістю 200 гривень, з грошовими коштами в сумі 108 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 6 786 гривень.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, прийнятим з порушенням вимог кримінального процесуального закону, в якому висновки суду не підтверджуються доказами, не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам справи. Також зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за обставинами викладеними, в обвинувальному акті № №0002843, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, захисника, прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги захисника, матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Мотиви апеляційного суду.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання вимог щодо кримінального провадження кримінального процесуального закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України. Тобто, суд обґрунтовує прийняте рішення на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як видно зі змісту вироку суду першої інстанції, він відповідає зазначеним приписам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції послався у мотивувальній частині вироку на досліджені ним докази, зокрема:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що влітку 2018 року, точної дати вона не пам`ятає, вона підійшла до парадної свого дому, на плечі в неї була сумка, а руках пакети з продуктами. При вході до під`їзду її наздогнав молодий чоловік та, схопивши її, потягнув назад. Вона подумала, що він хоче зірвати з неї ланцюжок, та сказала йому, що він не золотий. Він штовхнув її на підлогу та вдарив рукою по голові. Вихопивши з її рук сумку, він почав тікати, а вона бігла за ним. На її крик вибіг син та також почав бігти за ним. Сумку знайшли за трубами опалення, він не встиг її відкрити, оскільки вже зібралося багато людей. В сумці залишилося два телефони та гроші. З сумки нічого не пропало, все було їй повернуто під зберігання. В ході судового розгляду потерпіла впізнала обвинуваченого та вказала на нього, як особу, що вчинила відносно неї злочин;
- показання свідка ОСОБА_10 про те, що влітку 2018 року, точної дати він не пам`ятає, він почув крик своєї матері та вибіг у двір. Він побачив, як його мати біжить за чоловіком та кричить, що в неї викрали сумку. Обвинувачений біг попереду нього та викинув сумку за трубами опалення. Він наздогнав та затримав ОСОБА_7 до приїзду поліції. На його думку, обвинувачений був у стані наркотичного сп`яніння. В ході судового розгляду свідок впізнав обвинуваченого та вказав на нього, як особу, яка вчинила злочин;
- показання свідка ОСОБА_11 про те, що вона підходила до парадної та побачила як обвинувачений вирвав у потерпілої сумку та побіг в отвір між будинками. Також вона бачила, як обвинувачений викинув сумку за труби опалення;
- показання свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що він працює у патрульній поліції. Під час патрулювання було отримано виклик про те, що відносно жінки скоєно злочин. Коли прибули на місце події, особа, що скоїла злочин вже була затримана. Потерпіла та свідки вказували на нього. Обвинувачений поводив себе агресивно, вони наділи на нього кайданки та чекали приїзду оперативної групи. Потім вони доставили його до райвідділу. Тілесних ушкоджень на ньому не було, однак, на його думку, останній перебував у стані наркотичного сп`яніння;

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_13 , про вчинене кримінальне правопорушення, яке мало місце 15.06.2018 року;

- протокол огляду місця події з фото-таблицею від 15.06.2018 року;

- рапорт інспектора 4 роти 3 батальйону УПП в Одеській області ОСОБА_12 , згідно якого вбачається, що було отримано виклик про скоєння грабежу;

- протокол огляду предметів з фото-таблицею від 15.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи показання обвинуваченого, який заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення та стверджував, що його обмовляють, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність досліджених доказів спростовує його голослівну версію події, адже підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_13 та безпосередніх свідків події - не встановлено.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, суд першої інстанції правильно розцінив, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає також, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, адже злочин було вчинено в умовах очевидності, а обвинувачений був затриманий фактично на місці вчинення злочину. При цьому потерпіла та свідки прямо вказують на затриманого обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила злочин.

Таким чином, апеляційний суд не може погодитись із доводами сторони захисту про те, що, начебто, пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, з огляду на те, що вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та дослідженими в ході судового розгляду доказами, в тому числі, і показаннями потерпілої та свідків, не довіряти яким у суду підстав немає.

Додаткових доводів стороною захисту, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 апеляційному суду не було надано.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, наявність постійного місця проживання та те, що він офіційно не працює, не одружений, раніше судимий.

Обставин, які відповідно до положень ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Не встановлено таких обставин і апеляційним судом.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства на певний строк.

Апеляційний суд вважає, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд 1-ої інстанції обґрунтовано врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, наявність у нього непогашеної судимості.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, то вони не грунтуються на вимогах закону, оскільки захисник не навела жодної, з передбачених ст. 415 КПК України підстав, за наявності яких суд апеляційної інстанції в разі скасування вироку вправі прийняти рішення про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Отже доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків вироку суду першої інстанції, тому апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Разом з тим, не вбачаючи підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційним судом встановлені обставини, які в силу ч.2 ст.404 КПК України, дають суду підстави вийти за межі апеляційних вимог, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так, ст.ст. 368, 374 КПК України містять виключний перелік питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, про які зазначається у вироку.

Апеляційним судом встановлено, що районний суд, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 , зокрема, вирішуючи питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, не дотримався зазначених вимог закону.

Так, районний суд помилково зазначив в резолютивній частині вироку про обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту затримання, тобто з 26.09.2018 року, тоді як відповідно до матеріалів провадження обвинувачений був затриманий 15.06.2018 року (а.п. 66-70), а ухвалою слідчого судді від 19.06.2018 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.п. 87-88). При цьому обвинувачений і його захисник стверджували про те, що затриманий ОСОБА_7 у даному провадженні перебував у відділі поліції протягом трьох днів, починаючи з моменту затримання 15.06.2018 року та був звільнений вечором 18.06.2018 року, а наступного дня з`явився до слідчого судді та йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і він перебуває під вартою до даного часу. Зазначених обставин не заперечував прокурор.

З огляду на викладене, ОСОБА_7 належить обчислювати строк відбування покарання з моменту затримання, тобто, з 15.06.2018 року.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду - зміні.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,418,419,424,532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.
ВирокСуворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України змінити.
Абзац третій резолютивної частини вироку викласти у наступній редакції: «Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 15.06.2018 року».
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4