Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000122,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на строк 60 днів, тобто до 17 квітня 2021 року.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.
Мотивував своє рішення щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та на даний час не зменшились і продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також свідків у даному кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить суд вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби в період з «06:00 год. до 22.00 год.» за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, захисник заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що місцевий суд не мав підстав для продовження її підзахисному строку тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не було подану суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу.
Захисник вказала, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись, він не володіє будь-якою інформацією, яку бажає приховати чи знищити і яка може бути корисна для розгляду справи, також відсутній ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки вони вже допитані.
Крім того, захисник вказала на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки наявність дружини, малолітньої дочки, матері та батька. При цьому зазначила, що у ОСОБА_6 є можливість проживати в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ним було укладено договір позички, за яким ОСОБА_10 готовий передати йому у безоплатне користування вказану квартиру. Також зазначила, що батько обвинуваченого надав згоду на те, щоб ОСОБА_6 знаходився під домашнім арештом за місцем його проживання: АДРЕСА_2 , а також матеріально йому допомагати разом з дружиною обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
За приписом ч.4 ст.422-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на те, що захисник в апеляційній скарзі не порушує питання про розгляд її скарги за участю сторін кримінального провадження, тому апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін.
Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Ставлячи вимогу про скасування даної ухвали, захисник, покликавшись на рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, зазначила, що місцевий суд не мав підстав для продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки прокурором не було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Однак, з такими доводами апелянта колегія суддів погодитись не може.
Як імперативно встановлено ч.3 ст.331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Тобто вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому до спливу продовженого строку є обов`язком, а не правом суду. При цьому, законодавець не встановлено обов`язкової вимоги щодо наявності клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчувався 19 лютого 2021 року, тому, на переконання колегії суддів, місцевий суд правомірно застосував у даному випадку положення ч.3 ст.331 КПК. При цьому, як слушно зазначив місцевий суд, положення ч.3 ст.331 КПК, не визнавались Конституційним Судом України не законними, вони є чинними на даний час, а тому підлягають застосуванню.
Водночас, у пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 зазначено, що Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).
Вказаним рішенням було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, однак дане рішення жодним чином не стосувалось положень ч.3 ст.331 КПК.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що дане рішення Конституційного Суду України стосується виключно питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду продовженням, зміною, обранням запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання.
Разом з тим, за приписом ч.2 ст.331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, в тому числі щодо малолітніх дітей, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. А тому, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою уникнення кримінальної відповідальності у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, ОСОБА_6 може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду. Окрім того, місцем реєстрації обвинуваченого є смт.Сарата Одеської області, а місцем проживання м.Одеса, а тому обвинувачений може виїхати з м.Рівне та не прибувати на виклики суду.
Також, зважаючи на те, що на даний час не допитані свідки, тому існує ризик можливості ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявні у ОСОБА_6 соціальні зв`язки з дружиною, дитиною, враховуючи фактичні обставини даного провадження та особу обвинуваченого, не можуть беззаперечно гарантувати його належну процесуальну поведінку.
Водночас, заявляючи вимогу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , сторона захисту не надала доказів, що власник цієї квартири не заперечує проти обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу за вказаною адресою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,
строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3