ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1513/21 Справа № 212/1817/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000003 від 01 січня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком тривалістю 1 рік;
- вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 вересня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; звільненого по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.187 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Муганли Азербайджана, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком тривалістю 2 роки;
- вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 27 липня 2018 року звільненого по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_7 засуджено до покарання:за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання обвинуваченим ухвалено обчислювати з 14 січня 2020 року.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, та нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу; ОСОБА_8 визнано винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрозою застосування такого насильства, за наступних обставин.
ОСОБА_8 14 січня 2020 року приблизно о 17.40 год., перебуваючи в районі зупинки громадського транспорту «Піонер» м. Кривого Рогу, зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , під час спільної бесіди з яким побачив ОСОБА_12 , який стояв неподалік, і у нього виник раптовий умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з корисливих мотивів з метою матеріального збагачення.

Того ж дня о 18.00 год. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, з корисливого мотиву, знаходячись неподалік буд. АДРЕСА_3 , підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_12 та, знаходячись позаду, правою рукою схопив потерпілого за ділянку шиї з метою подавити його волю. В цей час ОСОБА_12 почав чинити опір, відштовхнувши ОСОБА_8 , який продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу дістав з правої зовнішньої кишені своєї дублянки ніж та, демонструючи лезо ОСОБА_12 , тим самим подавляючи його волю та опір, став погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, виражаючи у такий спосіб серйозність своїх намірів, та зажадав від ОСОБА_12 , щоб той віддав йому грошові кошти та мобільний телефон. Сприйнявши погрозу ОСОБА_8 застосувати насильство, як реальну для реалізації, ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, почав тікати, а ОСОБА_8 , наздогнавши потерпілого на ділянці місцевості неподалік буд. АДРЕСА_3 , ударом ззаду по нозі збив його з ніг та, стоячи над ним, продовжував погрожувати ножем і наніс декілька ударів іншою рукою по голові.

У свою чергу ОСОБА_7 , який знаходився неподалік від учасників події та спостерігав за обставинами розпочатого ОСОБА_8 нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, вирішив приєднатися до дій ОСОБА_8 шляхом вчинення активних дій у виді спільного заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень з метою подолання опору останнього та заволодіння його майном, для чого підбіг до ОСОБА_12 і разом з ОСОБА_8 , застосовуючи фізичну силу, почали спільно наносити ОСОБА_12 удари руками та ногами в область голови та тулубу, внаслідок їх спільних дій потерпілому ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В цей час ОСОБА_7 , реалізуючи спільний з ОСОБА_8 умисел на заволодіння чужим майном, руками почав обшукувати кишені куртки ОСОБА_12 та дістав з її лівої кишені мобільний телефон «Huawei CUN-U29» в корпусі золотистого кольору вартістю 1 533,33 грн., а з правої кишені комплект ключів від квартири та упаковку сигарет «Rothmans», які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.

Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникли, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши своїми діями ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження та майнову шкоду на суму 1 533,33 грн.

Крім того ОСОБА_7 , повторно, 01 січня 2020 року, точний час невстановлений досудовим розслідуванням, але не пізніше 02.00 год., реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. АДРЕСА_4 , впевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців та в тому, що його дії носять таємний характер, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету шляхом віджиму відкрив металопластикове вікно, тим самим незаконно проник у інше приміщення, звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме машинку для стрижки волосся марки «Вітек» у корпусі чорного кольору, вартістю 232,50 грн., болгарку марки «Штурм» у корпусі синього кольору діаметром 125, вартістю 683 грн., шуруповерт марки «Старт» у корпусі жовтого кольору, вартістю 286,25 грн., електролобзик темно-синього кольору марки «Штерн», вартістю 552 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1 753,75 грн.

Крім того ОСОБА_7 , повторно, 12 січня 2020 року, точний час невстановлений досудовим розслідуванням, але не пізніше 02.00 год., реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, знаходячись біля безномерного металевого гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , впевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців та в тому, що його дії носять таємний характер, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету шляхом підбору ключа відкрив металеві двері, тим самим незаконно проник у приміщення вказаного гаражу, звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_14 , а саме автомобільний акумулятор марки «Веста 77А», вартістю 680,50 грн., генератор від автомобіля «Москвич М412» срібного кольору, вартістю 307,50 грн., автомобільні ріжкові ключі у кількості 10 штук, які матеріальної цінності не представляють, металеві ланцюги на автомобільні колеса R-15 у кількості 4 штук, вартістю 899,50 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 1 887,50 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених щире каяття.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що суд першої інстанції під час призначення обвинуваченим мінімальної міри покарання залишив поза увагою відомості, що характеризують обвинувачених у плані потенційної суспільної небезпеки, зокрема, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та те, що обвинувачені раніше двічі засуджені за злочини проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Звертає увагу, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення двох епізодів крадіжок з проникненням та розбій, які вчинив через рік після звільнення з місць позбавлення волі, а ОСОБА_8 став ініціатором зухвалого розбійного нападу із застосуванням ножа за участю ОСОБА_7 , не звертаючи уваги на зауваження оточуючих на відкритій ділянці місцевості у вечірній час доби. Вказує, що обвинувачені спільно нанесли множинну кількість ударів руками та ногами в область голови та тулубу потерпілого, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, при цьому їм не завадила наявність на місці події жінок та дитини. Зазначає, що обвинувачені соціально не адаптовані, оскільки звільнившись з місць позбавлення волі не вжили заходів щодо працевлаштування, а знову почали вчиняти корисливі злочини. Вважає, що суд помилково визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених щире каяття, оскільки останні не виявили бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями, не відшкодували.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.
Обгрунтовуючи свої заперечення посилається на те, що в апеляційній скарзі не зазначено, чому треба призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 5 років та як збільшення строку покарання буде сприяти його виправленню. Також вважає невмотивованим за двома епізодами таємного викрадення чужого майна покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, тоді як воно буде поглинуто більш суворим покаранням за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вважає, що в діях ОСОБА_7 наявне щире каяття та останній після відбуття покарання має намір відшкодувати заподіяну шкоду. Звертає увагу, що прокурор та потерпілий у суді першої інстанції не наполягали на такому суворому покаранні.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили її залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, та кваліфікація його діянь за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.187 КК України, а також висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, та кваліфікація його діянь за ч. 1 ст. 187 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченим покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень, особи обвинувачених, а тому необгрунтовано призначив їм занадто м`яке покарання, то вони заслуговують на увагу.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Висновки суду про призначення ОСОБА_7 мінімальної міри покарання за вчинення 3 епізодів тяжких корисливих злочинів та остаточного покарання шляхом часткового складання призначених покарань, збільшивши строк покарання до 3 років 3 місяців позбавленні волі, а також про призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, не грунтуються на загальних засадах призначення покарання.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинувачених і їх перевиховання при мінімальній мірі покарання.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, задовільно характеризується за місцем мешкання, перебував на обліку у лікаря психіатра з 2006 року по 2013 рік з приводу змішаного розладу емоцій та поведінки, на обліку лікаря нарколога не перебуває, не одружений, на утриманні дітей не має, до затримання офіційно не був працевлаштований.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, задовільно характеризується за місцем мешкання, перебував на обліку у лікаря психіатра з 2000 року по 2009 рік з приводу змішаного розладу емоцій та поведінки, перебував на обліку у лікаря нарколога з жовтня 2010 року по січень 2013 року з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, одружений, має на утриманні сина, 2013 року народження, до затримання офіційно не був працевлаштований.
Суд також зазначив, що визнав обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинувачених, щиросердне каяття, обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинувачених суд дійшов висновку про необхідність призначення їм покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, але у мінімальному розмірі санкцій відповідних статтей.
Разом з тим суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність призначення обвинуваченим мінімального розміру покарання, а посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, є формальним і фактично не враховує характер вчинених обвинуваченими злочинів, які відносяться до категорії тяжких, способу та характеру їх вчинення, їх суспільної небезпеки.
При цьому суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше двічі були засуджені за злочини проти власності, судимості не знято та не погашено в установленому законом порядку.
Також судом не достатньо враховано ті обставини, що ОСОБА_7 оскаржуваним вироком суду визнаний винуватим у вчиненні 2 епізодів крадіжок з проникненням та розбою, вчинених ним вже через рік після звільнення з місць позбавлення волі.
Поза увагою суду залишились обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, з яких слідує, що ОСОБА_8 став ініціатором зухвалого розбійного нападу із застосуванням ножа за участю ОСОБА_7 щодо потерпілого ОСОБА_15 , та обвинувачені, не звертаючи уваги на зауваження оточуючих на відкритій ділянці місцевості у вечірній час доби спільно нанесли множинну кількість ударів руками та ногами в область голови та тулубу потерпілого, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, при цьому їм не завадила наявність на місці події жінок та дитини.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що обвинувачені, звільнившись з місць позбавлення волі, не вжили заходів до працевлаштування з метою отримання законних засобів існування, а знову почали вчиняти корисливі злочини задля забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, що свідчить про те, що покарання, які призначено обвинуваченим за попередніми вироками, не досягли своєї мети щодо виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ними нових злочинів.
Суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених, щире каяття, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченими зазначених дій.
Вказані факти у своїй сукупності свідчать про стійку спрямованість засуджених на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя, та про те, що призначене мінімальне покарання є занадто м`яким та недостатнім для їх виправлення, попередження скоєння нових злочинів засудженими, а також дасть можливість їм усвідомити, що вчиняючи кримінальні правопорушення вони зможуть залишитись фактично безкарними за вчинені злочини.
Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Зважаючи на характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив обвинуваченим таке покарання, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинувачених таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного обвинуваченим покарання з постановленням нового вироку в цій частині.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, визнаний винуватим у вчиненні 2 епізодів крадіжок з проникненням та розбою, вчинених ним через рік після звільнення з місць позбавлення волі, заподіяну шкоду не відшкодував, задовільно характеризується за місцем мешкання, перебував на обліку у лікаря психіатра з 2006 року по 2013 рік з приводу змішаного розладу емоцій та поведінки, на обліку лікаря нарколога не перебуває, не одружений, на утриманні дітей не має, до затримання офіційно не був працевлаштований.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини провадження, зокрема те, що він був ініціатором зухвалого розбійного нападу із застосуванням ножа, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, заподіяну шкоду не відшкодував, задовільно характеризується за місцем мешкання, перебував на обліку у лікаря психіатра з 2000 року по 2009 рік з приводу змішаного розладу емоцій та поведінки, перебував на обліку у лікаря нарколога з жовтня 2010 року по січень 2013 року з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, одружений, має на утриманні сина, 2013 року народження, до затримання офіційно не був працевлаштований.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченим, апеляційним судом не встановлено.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що визнання вини обвинуваченими та відсутність претензій матеріального характеру зі сторони потерпілих має бути врахована судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновок суду про можливість виправлення обвинувачених при призначенні мінімального розміру покарання не може грунтуватись лише на цих обставинах.
У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у межах санкцій, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, та призначити покарання ОСОБА_8 у межах санкції ч. 1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Апеляційний суд приходить до висновку, що саме таке покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження скоєння ними нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо обвинувачених внаслідок м`якості призначеного покарання підлягає задоволенню частково.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених щире каяття.
Строк відбування покарання обвинуваченим рахувати з 14 січня 2020 року.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а особами, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4