Номер провадження: 11-сс/813/1018/21
Номер справи місцевого суду: 522/1639/21 1-кс/522/2670/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000043 від 15.01.2021 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, громадянина України, маючого середньою спеціальну освіту, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,-

встановив:

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в провадженні СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000043 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2021 року за ознаками злочину, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, вчинен6ого за наступних обставин.

14.01.2021 року до чергової частини Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 , в якій просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка 14.01.2021 року приблизно о 14:25 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно здійснила пошкодження належного заявнику автомобіля марки «Mercedes-Maybach» 2019 року випуску, в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », шляхом його підпалу. ЖЄО № 1877 від 14.01.2021 року.
15.01.2021 року дані про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР за № 0000043.

09.03.2021 року ОСОБА_9 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, в рамках кримінального провадження №0000043 від 15.01.2021 року.
16.03.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , мотивуючи його тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування останнього від органів досудового розслідування та суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; спроби підозрюваного незаконного впливу на потерпілого, свідків та експерта у кримінальному провадженні; спроби підозрюваним іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий посилається на те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
26.04.2021 року прокурором винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження №0000043 від 15.01.2021 року в окреме провадження за №0000490, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 , постановою слідчого від 19.03.2021 року був оголошений у розшук, з огляду на те, що на неодноразові виклики слідчого, для отримання повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу, добровільно не з`являвся, а встановити його місцезнаходження не представилось можливим.
15.06.2021 року підозрюваний ОСОБА_9 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2021 року, якою було надано дозвіл на його затримання для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того ж дня останньому вручено повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді від 16.06.2021 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, застосованозапобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, строком до 14.08.2021 року,.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, стверджує, що висновки слідчого судді побудовані на припущеннях сторони обвинувачення та не відповідають фактичним обставинами справи та матеріалами кримінального провадження. Зокрема стверджує про необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, які обумовлюють обрання найсуворішого запобіжного заходу, просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Крім того, захисник вказує про порушення право ОСОБА_9 на захист, оскільки після затримання йому не було одразу повідомлено про підозру.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду зазначеної ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує останньому в разі визнання його винним, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки не має постійного місця проживання на території м. Одеси, впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. Зваживши встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходине забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, врахувавши відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Вирішуючи питання стосовно доводів апеляційної скарги відносно необґрунтованості підозри, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд також враховує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, на чому фактично наполягає сторона захисту, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 14.01.2021 року; протокол огляду місця події від 14.01.2021 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 15.01.2021 року; протокол огляду предмету від 22.01.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 22.01.2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 від 22.01.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 22.01.2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 від 22.01.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 21.01.2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 від 21.01.2021 року; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 19.01.2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_15 ; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 23.02.2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_16 від 23.02.2021 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_17 від 04.03.2021 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками підозрюваному ОСОБА_17 від 04.03.2021 року; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри, з посиланням на відсутність достатніх доказів на її підтвердження, оскільки, наявні в матеріалах, доданих до клопотання, докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра». Долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо, за попередньою змовою групою осіб міг вчинити інкримінований йому злочин.

З урахуванням обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_9 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину за попередньою змовою з групою осіб, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 був оголошений у розшук, що не заперечувалось стороною захисту та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді тримання під вартою в даній справі відповідає вимогам КПК та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, оскільки тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_9 підозри, з урахуванням конкретних обставин справи, а також існування наведених ризиків, виправдовуютьобрання відносно підозрюваного ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про законність обґрунтованість ухвали слідчого судді.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів подальшого досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту щодо можливості запобігання існуючим ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника про порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки йому не було одразу вручено повідомлення про підозру та непричетність останнього до кримінального провадження №0000043, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.

Згідно матеріалів провадження, які також безпосередньо було долучені захисником, вбачається, що 15.06.2021 року підозрюваного ОСОБА_9 було затримано на підставі ухвали слідчого судді від 17.03.2021 року (а.п.134) та того ж дня йому було вручено повідомлення про підозру, яке було складено 09.03.2021 року, та клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 16.03.2021 року, у присутності захисника.

Той факт, що на день розгляду клопотання слідчого, поданого в рамках кримінального провадження №0000043, матеріали кримінального провадження вже були виділені в окреме провадження №0000490у зв`язку із розшуком підозрюваного, про що слідчий суддя не зазначив в оскарженій ухвалі, хоча і мав це зробити, не є порушенням вимог процесуального закону, оскільки вказана помилка слідчого судді, при складанні тексту ухвали, не свідчить про незаконність рішення та не є підставою для скасування оскарженої ухвали, а тим більше безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4