Справа № 126/2835/20
Провадження №11-кп/801/327/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000481 від 11.10.2020,

за апеляційною скаргою прокурора Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 24.12.2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,

-визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 24.12.2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одні тисячу сімсот) грн.

Також зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що 11.10.2020 року, близько 12:00 год., в с. Красносілка, Бершадського району Вінницької області, по вул. Незалежності, 24, біля магазину "Лілея" ОСОБА_8 вживав алкогольні напої, сидячи за одним столом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які грали в карти між собою. Через деякий час, до столу підійшов ОСОБА_12 та ставши між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , почав з ними розмовляти. У цей час, ОСОБА_12 та з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, дістав з кишені штанів ножа з руків`ям фігурної форми, з полімерними плашками жовтого кольору, яким до цього різав хліб, та без будь-яких пояснень взяв ОСОБА_12 лівою рукою за шию, а правою рукою завдав один удар ножем в область правої частини тулуба ОСОБА_12 ..

Згідно висновку експерта №124 від 13.10.2020 року, за ступенем важкості тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_12 , у вигляді різаної рани правої бокової поверхні груді відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені обставини були встановлені органом досудового розслідування, учасниками судового провадження не оспорюються, про що подана відповідна заява обвинуваченого ОСОБА_8 за участю захисника - адвоката ОСОБА_13 , в якій обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та повідомив, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Крім того, обвинувачений та захисник не заперечували та надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту також додано заяву потерпілого ОСОБА_12 , згідно якої він згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та дає згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 382 КПК України обвинувальний акт судом першої інстанції розглянуто у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Бершадський районний суд Вінницької області, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Бершадського районного суду від 24.12.2020 відносно ОСОБА_8 , у зв`язку істотним порушенням

кримінального процесуального закону, змінити. Доповнити резолютивну частину вироку від 24.12.2020 абзацами такого змісту:

«Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави процесуальні витрати в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок, за проведення судової експертизи зброї.

Скасувати арешт майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду від 19.10.2020 в межах кримінального провадження № 0000481.

Речові докази: ніж з полімерною ручкою жовтого кольору, який передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити»

В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вказаний вирок суду є незаконним і таким, що підлягає зміні відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в порушення вимог п.2 ч. 4 статті 374, ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України, судом першої інстанції в резолютивній частині вироку не прийнято рішення щодо речових доказів та рішення про відшкодування процесуальних витрат. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 394, ч. 5 ст. 382 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, може бути оскаржений, у зв`язку з істотним порушенням судом норм кримінального процесуального закону під час винесення вироку, а саме не вирішення долі речових доказів та не стягнення судових витрат.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник адвокат ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_12 повідомлені належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте до суду апеляційної інстанції не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки. Таким чином відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України кримінальне провадження розглянуто у їх відсутність.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 2 ч. 4 статті 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Прокурор в доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанцій, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , не прийняв зазначених вище рішень, чим порушив вимоги кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується.

Дійсно, як вбачається лише із обвинувального акту, у ньому зазначено, що речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000481 є ніж з полімерною ручкою жовтого кольору, який передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визнання предметів речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з чим за таких підстав апеляційний суд позбавлений можливості правильно відповідно до вимог КПК України вирішити питання про долю речових доказів у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Адже, згідно вимог ч.2 ст. 382 КПК України обвинувальний акт судом першої інстанції розглянуто у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього прокурором матеріалів, із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

У відповідності до вимог ст.ст.284, 369, 371-374 КПК України, судовими рішеннями якими закінчується кримінальне провадження і в яких підлягають відображення рішення щодо долі речових доказів виступають вироку суду, як обвинувальний так і виправдувальний, а також ухвала суду про закриття кримінального провадження.

Окрім цього, апеляційний суд враховує і те, що пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч. 9 ст. 539 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

За змістом роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків" N 11 від 21.12.90 зі змінами, суди крім іншого вправі вирішувати питання, про долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду та про визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань.

Таким чином, оскільки апеляційним судом встановлено, що обвинувальним вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 24.12.2020 щодо ОСОБА_8 не вирішувалось питання щодо зазначеного прокурором в апеляційній скарзі речового доказу, тому дане питання може бути вирішено судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 9 ст. 539 КПК України.

Також, згідно ч.2 ст.124 КПК України, якою врегульовані питання щодо розподілу процесуальних витрат, визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Як вбачається лише із обвинувального акту, у ньому зазначено про витрати на проведення судової експертизи зброї № 394 від 19.11.2020, які становлять 653 грн. 80 коп.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі зазначає, що вартість проведення в сумі 653 грн. 80 коп. підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000481.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що у наявних матеріалах кримінального провадження така довідка щодо документального підтвердження процесуальних витрат на залучення експерта, яка зазначена прокурором в апеляційній скарзі, відсутня.

Також апеляційний суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до вимог ст. 119 КПК України, суд при вирішенні питання щодо розподілу процесуальних витрат, має право зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково. А у разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги прокурора враховує також і те, що на підставі ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що КПК не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Таким чином, це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Ураховуючи положення ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат судами першої або ж апеляційної інстанцій не може бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Адже, залишення без розгляду питання про розподіл процесуальних витрат не є істотним порушенням вимог КПК, не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості, призначення покарання та не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судових рішень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд переконаний, що прокурор може звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про долю речових доказів та питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, надавши суду відповідні докази щодо них.

За таких підстав колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора, а тому дійшла висновку про залишення його скарги без задоволення, а вироку без змін, як такий, що є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 24.12.2020 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4