Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 489/31/19
Провадження № 1-кп/490/10/2020
У Х В А Л А

06 травня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0002923 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, наразі постійного місця проживання не має,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження подала клопотання, у якому просила про зміну обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

У клопотанні зазначила, що обвинувачений перебуває під вартою протягом тривалого проміжку часу, за час його перебування під вартою ризики, на запобігання яким спрямоване застосування запобіжного заходу, зникли.

2. Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечував.

Водночас прокурор просив про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, спираючись про те, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу, наразі не зникли та не зменшились.

3. Обвинувачений під час судового розгляду клопотання захисника підтримав та проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Він наполягав на тому, що жоден з ризиків, на наявність яких посилається прокурор, наразі не є доведеним.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин

22 липня 2018 року приблизно о 04:30 годині, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту наніс своїй співмешканці ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів ножем в область грудної клітки, внаслідок чого сталась її смерть.
Ці дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - як умисне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

2. Обвинувачений у суді свою вину у вчиненні злочину не визнає.

3. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 липня 2018 року відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Подальшими ухвалами слідчих суддів Ленінського районного суду міста Миколаєва під час досудового розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 16 січня 2019 року.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва, залишеними без змін відповідними ухвалами судів апеляційної інстанції, строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово.

4. Останньою ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 квітня 2021 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений до 06 червня 2021 року включно.

5. Вказаною ухвалою встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити новий злочин.

6. Протягом періоду з січня 2019 року до теперішнього часу суд, за клопотанням обвинуваченого, двічі в повному обсязі дослідив надані сторонами докази та за клопотанням обвинуваченого наразі досліджує ці самі докази втретє.
Під час чергового дослідження доказів суд дослідив усі надані сторонами документи, повторно заслухав роз`яснення експерта щодо наданого ним висновку, а також - допитав свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які у складі бригади швидкої медичної допомоги вживали заходів щодо надання допомоги ОСОБА_9 одразу після нанесення їй тілесних ушкоджень.

Наразі суду необхідно втретє, за клопотанням обвинуваченого, допитати свідка ОСОБА_13 . Проте організація такого допиту, з урахуванням кількості раніше проведених допитів цього свідка, є вкрай ускладненою.

7. Наразі на території України, зокрема - на території міста Миколаєва - запроваджені карантинні заходи, спрямовані на запобігання та зупинення спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; застосовані заходи передбачають певні обмеження, які у сукупності суттєво ускладнюють як можливість оперативної організації та проведення судових засідань, так й можливості виконання особами, які беруть участь у судовому розгляді, їх процесуальних обов`язків та реалізацію ними їх процесуальних прав.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що клопотання про продовження строку тримання особи під вартою у разі, якщо справа розглядається колегією суддів, може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.

2. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

3. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

4. Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини, особа в будь-якому випадку повинна демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

1. Стосовно обставин цієї справи суд в черговий раз відзначає, що оскільки по справі триває судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Принагідно суд відзначає, що версія про причетність ОСОБА_6 /тією чи іншою мірою/ до смерті ОСОБА_9 , самим обвинуваченим не заперечується. Отже, висунута йому "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є "обґрунтованою".

2. Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений може переховуватись від суду.

Додатковим підтвердженням такого ризику суд вважає наступне.

В цьому випадку позиція обвинуваченого до теперішнього часу, не зважаючи на роз`яснення суду про її диструктивність та наявність в нього права, за наявності до того підстав, доводити свою невинуватість (або - менший ступень своєї провини) дійсно наявними у справі заходами, загалом зводиться лише до того, що він, систематично використовуючи заходи, що затягують провадження у справі, утримуючись від використання засобів внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання, тим не менш наполягає на його звільненні з-під варти до розгляду справи по суті.

Та під час третього дослідження доказів захист продовжив впровадження цієї ж позиції, зокрема - здійснив повторний допит свідків, під час якого фактично нових даних отримано не було, навпаки - захист вдався до доведення всупереч встановленого порядку припущення про неналежне, як на думку обвинуваченого, надання медичної допомоги ОСОБА_9 , що значення для розгляду цієї справи, з огляду на позицію обвинуваченого про його непричетність до нанесення тій тілесних ушкоджень, не має.

Таке доводить, що обвинувачений в дійсності не є зацікавленим у доведенні своєї невинуватості, але в той же час намагається у будь-який спосіб добитися свого звільнення з-під варти до ухвалення рішення по суті обвинувачення. Таке, в свою чергу, не може бути поясненим інакше, ніж тим, що обвинувачений вживає усіх доступних йому заходів для уникнення суду, тобто - щодо переховування від суду.

В обґрунтування відсутності цього ризику обвинувачений посилається про те, що не втік з місця події одразу після вчинення злочину.

Але, як вже неодноразово зазначалось судом, в контексті його позиції по суті справи вказані обвинуваченим дії можуть свідчити не про його прагнення брати участь у з`ясуванні обставин справи, але лише про заздалегідь обрану ним лінію, спрямовану на його виправдування.

За такого наведених вище висновків суду про те, що ОСОБА_6 вживає заходів щодо ухилення від суду, обставини, на оцінці яких він наполягає, не спростовують.

3. До того ж, ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, пов`язаних із посяганням на особу; наразі обвинувачується у вчиненні злочину на тлі зловживання спиртними напоями, що негативно характеризує особу обвинуваченого як такого, що схильний до систематичної злочинної діяльності.

Таке доводить, високий ступінь ризику того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

4. Запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не є можливим з огляду на характер цих ризиків.

До того ж, поведінка обвинуваченого під час судових засідань не дозволяє прийти до висновку про можливість забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків інакше, ніш шляхом тримання його під вартою.

Та наразі актуальність цих ризиків збільшилась, адже обвинувачений не має місця проживання.

6. Посилання обвинуваченого, ніби вказані прокурором ризики не підтверджуються належними та допустимими доказами, є непереконливими, адже суперечать як наведеним вище висновкам суду, так й попереднім ухвалам суду апеляційної інстанції.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що підстави для зміни обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу є відсутніми, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

При цьому оскільки наразі усі можливі процесуальні дії є вчиненими, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні оголосити перерву до 10 червня 2021 року до 15-00 години.
2.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 04 липня 2021 року включно.
2. У задоволенні клопотання захисту - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_14 =
Суддя = ОСОБА_15 =
Суддя = ОСОБА_16 =