ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000396 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, інваліда 3 групи, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. в дохід держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 10 000 гривень моральної шкоди та витрати на правову допомогу у сумі 5200 грн. Вирішена доля речового доказу.

На таке судове рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження та суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність

Провадження№11-кп/822/141/21 Головуючий у I інстанції: ОСОБА_9
Категорія:ч.2 ст.125 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Посилається на те, що в основу обвинувального вироку суд поклав показання з чужих слів, зокрема покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є дітьми потерпілої та які в суді показали, що особисто не бачили, як ОСОБА_10 бив маму та бабусю, а дізналися про обставини їх побиття в ході телефонної розмови з матір`ю-потерпілою ОСОБА_8 .

Також апелянт не погоджується зі стягнення із нього моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 в сумі 10 000 грн. За твердженням обвинуваченого,потерпіла не надала доказів того, що внаслідок його дій їй були спричинені моральні та фізичні страждання, які позначились негативними змінами у її житті, а наведені у позовній заяві обставини не доведені.

Окрім того,оспорює правильність судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу,оскільки не надано розрахунків витрат,документів щодо обсягу та вартості наданих послуг.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_6 24 вересня 2019 року приблизно о 17 год. 30 хв., знаходячись на території домоволодіння в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, переслідуючи мету умисного заподіяння тілесних ушкоджень, з надуманих мотивів вчинив сварку із сусідкою ОСОБА_12 , а згодом і з потерпілою ОСОБА_8 .Під час сварки, використовуючи дерев`яну палицю, яку він відібрав у ОСОБА_12 , діючи умисно, протиправно, несподівано для ОСОБА_8 , наніс їй один удар цією дерев`яною палицею в ділянку обличчя, чим заподіяв поперечно косий перелом дистальної 1/3 спинки носа з незначним зміщенням по ширині; забійну рвану рану спинки носу, тобто легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника ,які підтримали апеляційну скаргу,доводи прокурора про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Судова колегія вважає, що районний суд повно дослідив та об`єктивно оцінив надані сторонами докази, а відтак прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону.

Не визнаючи вину,обвинувачений в суді першої інстанції показав, що потерпіла ОСОБА_8 разом зі своєю мамою напали на нього та намагалися вдарити, тому він вимушений був захищався і відбирав у неї дерев`яну палицю. Коли відбирав палицю, яка була з цвяхом (штахету), зачепив по носі. Одразу після цього інциденту пішов до себе в будинок та випив 150 грам горілки .

Показання обвинуваченого районний суд правильно оцінив як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене діяння.

На спростування доводів, викладених у апеляційній скарзі,винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України доведена сукупністю досліджених судом доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_8 у суді показала, що 24.09.2019 року йшла з онукою з садочка та говорила з дочкою по телефону, побачила, як обвинувачений б`є її мати, вона підійшла та намагалася припинити конфлікт. Однак ОСОБА_6 вдарив її палицею по носі і в неї сильно потекла кров. При цьому телефон не виключала та була на зв`язку з дочкою. Дитина була біля неї, дитячі речі, рюкзак, куртка були в крові. З приводу того, що її та мати побив ОСОБА_6 ,по телефону повідомила сина ОСОБА_11 . Зазначила, що з обвинуваченим ОСОБА_6 у них конфлікт через землю.

Як вбачається із протоколу слідчого експерименту від 09.09.2019 року,під час цієї слідчої дії потерпіла у присутності понятих на місці події показала,де саме ОСОБА_13 наносив їй удари палицею,а також показала на статистові механізм нанесення обвинуваченим їй тілесних ушкоджень ( а.с.96-100)

Показання потерпілої підтверджуються показами у суді свідка ОСОБА_10 ,із яких встановлено,що 24.09.2019 року попросила потерпілу забрати дитину із садочка.Потім їй зателефонувала мати( ОСОБА_8 ) та повідомила, що сусід ОСОБА_6 б`є бабусю( ОСОБА_12 ).Мама кричала, щоб обвинувачений припинив, однак він нецензурно виражався та вдарив потерпілу палицею,свідок почула стук.Перебіг подій чула по телефону.Коли прибігла додому,потерпіла була вся у крові. Бабуся мала синяк на голові і казала, що її болять плечі.

Судова колегія враховує,що свідок ОСОБА_10 повідомила про обставини побиття обвинуваченим потерпілої,які свідок безпосередньо сприймала у ході конфлікту та чула перебіг подій,оскільки у потерпілої був увімкнений телефон,по якому вони перед тим розмовляли. Отже,немає підстав для оцінки показань цього свідка як показань із чужих слів.

Свідок ОСОБА_11 в районному суді показав, що 24.09.2019 року зателефонувала мати та повідомила, що її побив сусід ОСОБА_6 ,наніс удари по нозі, спині і по носі.Також запитала, чим зупинити кров. Він відразу поїхав додому, ніс у потерпілої був у крові та блузка залита кров`ю.Конфлікт між сім`ями відбувається через суперечку за землю.

Доводи апелянта про недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_11 як показань із чужих слів судова колегія також вважає необгрунтованими,оскільки він безпосередньо бачив наслідки нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим,а обставини їх заподіяння підтверджуються іншими допустимими доказами,дослідженими судом.

Показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є послідовними, не містять суперечностей та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Так, із заяви потерпілої ОСОБА_8 від 24.09.2019 року вбачається, що вона звернулася до Вижницького відділення поліції про притягнення до кримінальної відповідальності її сусіда ОСОБА_6 , який того дня вчинив із нею конфлікт,ображав її нецензурною лайкою та бив дерев`яною палицею по обличчю та тілу (а.с.76)

Відповідно до протоколу огляду від 08.09.2020 р. із фототаблицями,було оглянуто дерев`яну палицю довжиною 96 см,якою ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 (а.с.85)

Висновком експерта №1016 М Д від 23.10.2019 року, яким проводилась судово-медична експертиза,підтверджено,що внаслідок нанесення ударів обвинуваченим у потерпілої ОСОБА_8 виявлено поперечний косий перелом дистальної 1/3 спинки носа з незначним зміщенням по ширині. Забійно рвана рана спинки носу.

Зазначені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення удару дерев`яною палицею, при цьому було нанесено не менше однієї травмуючої дії, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я(а.с.78).

Оцінивши викладені вище докази у їх сукупності,районний суд дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ,тобто вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

Наведені у апеляційній скарзі доводи таких висновків не спростовують.

Твердження обвинуваченого у суді про те,що саме потерпіла та її мати, ОСОБА_12 ,1930 року народження, на нього напали ,а він захищаючись,відібрав палицю,яка була з цвяхом та випадково зачепив потерпілу,не підтверджені жодними доказами.

Із протоколу огляду палиці вбачається,що цвяхи на ній відсутні(а.с.86-88).

Із заявою до правоохоронних органів щодо дій,якщо би такі мали місце з боку потерпілої чи її матері похилого віку, обвинувачений не звертався,медичних документів стосовно наявності у нього тілесних ушкоджень внаслідок нападу,якщо би такий реально відбувся, ОСОБА_6 суду не надав ,натомість показав, що до медичної установи також не звертався.

Отже,підстав для скасування вироку та закриття провадження із реабілітуючих обвинуваченого підстав судова колегія не вбачає.

Доводи апелянта про неправильність вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій колегія суддів також вважає необгрунтованими.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 районний суд частково задовольнив позовні вимоги потерпілої та стягнув з обвинуваченого 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд врахував, що потерпілій були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких вона зазнала душевних страждань, зокрема відчувала фізичний біль.

Згідно висновку експерта потерпілій були спричинені тілесні ушкодження, у виді поперечно косого перелому дистальної 1/3 спинки носа з незначним зміщенням по ширині; забійну рвану рану спинки носу, тобто завдані легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я .

Зазначені події відбувалися в присутності престарілої матері та малолітньої внучки, чим була принижена честь і гідність потерпілої та порушений нормальний порядок та спосіб її життя.

Отже, фактичні обставини провадження, доводи, якими потерпіла обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду та з яких виходив суд, вирішуючи позов в цій частині, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та тяжкості тілесних ушкоджень, матеріального стану обвинуваченого, у своїй сукупності дають підстави вважати, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та є справедливим.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення судом із нього процесуальних витрат на правову допомогу,які були здійснені потерпілою, також є необгрунтованими.

Згідно п.1.ч.1 ст.118 КПК України, витрати на правову допомогу є процесуальними витратами.

За приписами ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру № 09 від 20 жовтня 2020 року підтверджено, що потерпіла сплатила захиснику ОСОБА_14 за надану правову допомогу 5200 гривень, відповідно до укладеного із ним договору від 20 жовтня 2020 року (а.с.72, 114-115).

На спростування доводів апелянта,у матеріалах провадження наявний розрахунок, наданий представником потерпілої-адвокатом ОСОБА_14 на підтвердження затрат робочого часу,пов`язаного з надання правничої допомоги від 08.12.2020 року, де детально наведений опис робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат часу та вартості послуг по кожному із видів робіт в межах договору,а також сукупної вартості таких послуг у розмірі 5200 грн. (а.с.116)

Отже,стягнення судом процесуальних витрат на правову допомогу на користь потерпілої відповідає вимогам закону.

Призначене судом обвинуваченому покарання із дотриманням вимог ст.ст.50,65-67 КК України за своїм видом та розміром є справедливим,необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для зміни чи скасування вироку судова колегія не вбачає,а тому подану обвинуваченим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.01.2021 року відносно апелянта - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3