Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/267/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

його законного представника - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

його законного представника - ОСОБА_9

його представника - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0003537 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, є студентом Миколаївського фахового будівельного коледжу Київського національного інституту будівництва і архітектури, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене та визнане недоведеним.

1. Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_5 звинувачено у вчиненні злочину за таких обставин

04 серпня 2017 року близько 19:00 години, перебуваючи на території спортивного майданчику ЗОШ № 24 по вул. Лісна, 1, м. Миколаєва у ОСОБА_12 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_12 наніс удар кулаком у живіт ОСОБА_8 , а останній наніс у відповідь удар кулаком у обличчя ОСОБА_12 , в результаті чого ОСОБА_12 впав на асфальт.
За тим, що відбувалось, спостерігав брат ОСОБА_12 - ОСОБА_5 , котрий, маючи умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 та з метою підтримання свого брата - ОСОБА_12 , підійшов збоку до ОСОБА_8 та схопив його за плечі, поваливши на землю. Після чого ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_8 декілька ударів кулаком в область обличчя, в наслідок чого спричинив останньому тілесне пошкодження у вигляді перелому нижньої щелепи без зміщення, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я згідно висновку судово-медичної експертизи.

2. Вказані дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України - як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Позиції сторін по справі та потерпілого.

1. Прокурор вважав вину обвинуваченого у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно, та просив призначити йому покарання в межах санкції частини 1 статті 122 Кримінального Кодексу України.

2. Потерпілий, його законний представник та його представник позицію прокурора підтримували, наполягали на вчиненні ОСОБА_5 злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин.

Вони також наполягали на тому, що, як на їх думку, в обставинах, що склались, найбільш ефективним та необхідним є саме звернення до процедури кримінального судочинства та притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та лише реалізація його кримінальної відповідальності призведе до врегулювання кримінально-правового спору та належного й ефективного захисту прав ОСОБА_8 ..

Вони також просили суд, ухваливши про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, одночасно стягнути з його відшкодування завданої його діями матеріальної та моральної шкоди.

3. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження, в цілому підтвердивши наявність викладених в обвинувальному акті обставин, визнав свою вину лише у тому, що під час вирішення конфлікту між його братом ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , який /конфлікт/ виник через образливу поведінку потерпілого, не зміг втримати свої емоції.

Його законний представник під час судового розгляду кримінального провадження його позицію підтримувала та вказувала про відсутність підстав для застосування до нього будь-яких санкцій.

Його захисник під час судового розгляду кримінального провадження зазначала, що матеріали кримінального провадження не містять жодного допустимого доказу щодо обставин вчинення її підзахисним кримінального правопорушення, а в дійсності вина її підзахисного у вчиненні злочину є відсутньою.

Підстави виправдання обвинуваченого.

Відповідно до статті 2 Кримінального Процесуального Кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

І......Про застосовану в межах цієї справи процедуру свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

1. Приводом для початку досудового розслідування стали відомості, що викладені у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), що був складений слідчим СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_13 08 серпня 2017 року /а.с. 42/.

2. У той же день - 08 серпня 2017 року о 22:15:32 - вказані відомості слідчим СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_13 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому наданий суду витяг з кримінального провадження /а.с. 41/ відомостей про визначення прокурора у цьому кримінальному провадженні не містить.

3. Матеріали кримінального провадження містять також:

-адресоване слідчому ОСОБА_13 доручення на здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження;

-датоване 08 серпня 2017 року повідомлення керівнику Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_14 повідомлення про початок досудового розслідування цього кримінального провадження.

/а.с. 42 зв./

4. Наданий суду опис документів, які знаходились в матеріалах цього кримінального провадження на момент його завершення /тобто - на момент виконання вимог статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України/ доводить, що на цей момент матеріали кримінального провадження не містили постанови про визначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у цьому конкретному кримінальному провадженні.

Відомості про винесення такої постанови у доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування є відсутніми /а.с. 5 - 6/.

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що така постанова відкривалась стороні захисту; захист факт відкриття цієї постанови у суді послідовно заперечував.

5. Постанова про визначення прокурора, який здійснював повноваження прокурора у цьому конкретному кримінальному провадженні під час досудового розслідування, за період судового розгляду кримінального провадження суду також не надавалась.

6. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування цього кримінального провадження було закінчено /тобто - обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні був спрямований до суду/ 15 листопада 2017 року /а.с. 16/.

7. Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором до матеріалів кримінального провадження долучено дві постанови про зміну групи прокурорів - від 20 квітня 2021 року та від 17 червня 2021 року.

ІІ......Оцінюючи ці обставини, суд враховує й таке.

1. Відповідно до статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України:

…
Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання /частина 2/
…

Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази /частина 12/.

2. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 16 січня 2019 року у справі № 751/7557/15-к та від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к сформулювала правову позицію, відповідно до якої:

-для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій;

-процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання), які на момент завершення досудового розслідування, були в розпорядженні сторони обвинувачення і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.

3. Велика Палата Верховного Суду також сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16/.

ІІІ......Оцінка встановлених вище обставин, що характеризують застосовану в межах цієї справи процедуру, сукупно з наведеними нормами законодавства та усталеною практикою їх застосування, призводить до таких висновків.

1. Наведені вище відомості поза розумним сумнівом доводять, що в цьому випадку постанова про визначення прокурора для здійснення повноважень прокурора під час досудового розслідування цього кримінального провадження до матеріалів кримінального провадження не залучалась та стороні захисту не відкривалась.

2. Правовідносини, що виникають в зв`язку із відкриттям такої постанови, є подібними до тих, що виникають в зв`язку із відкриттям процесуальних документів, що стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Так:

-вони виникають між стороною публічного обвинувачення та стороною захисту в межах кримінального провадження, тобто - між тотожними суб`єктами;

-вони виникають із приводу тотожного об`єкту, а саме - відносин, що виникають під час виконання прокурором та слідчим вимог статті 290 Кримінального Кодексу України;

-вони виникають із приводу тотожного предмету, адже постанова про призначення прокурора у кримінальному провадженні є правовою підставою для здійснення процесуального керівництва та контролю за проведенням слідчих дій (одним з різновидів яких є негласні слідчі дії), бо змістом цього документу сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно проведення слідчих дій;

-вони регулюються однією нормою права - статтею 290 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Єдиною ж відмінністю правовідносин, що виникають під час відкриття постанови про визначення прокурора для здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні, та процесуальних документів, що є підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій є лише те, що обіг останніх є більш обмеженим.

До того ж, наслідки невідкриття частини матеріалів досудового розслідування стороні захисту є прямо врегульованими у частині 12 статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України, яка фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обв`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах.

Отже, суд не має право допустити постанову про визначення прокурора для здійснення повноважень прокурора у цьому кримінальному провадженні /навіть - у разі її наявності поза матеріалами цього кримінального провадження/ як доказ, зокрема того, що певна особа у встановленому законом порядку набула повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Наведене доводить, що жодна особа на законних підставах не набула повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні.

ІV......Вирішуючи питання про вплив цієї обставини на результати досудового розслідування, суд виходе з наступного.

У постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 Об`єднаної палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформульований правовий висновок, відповідно до якого:

За змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Отже, усі докази, зібрані під час досудового розслідування цього кримінального провадження, є недопустимими.
V......Вирішуючи питання про наслідки того, що під час досудового розслідування жодна особа на законних підставах не набула повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, для стадії судового розгляду, суд виходе з такого.

1. Потерпілий та його представники під час судового розгляду кримінального провадження наполягали на тому, що права потерпілого можуть бути захищеними тільки шляхом реалізації відносно ОСОБА_5 кримінальної відповідальності.

Проте, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 (справа про депутатську недоторканість), кримінальній відповідальності передує притягнення до кримінальної відповідальності /пункт 3 рішення/.

При цьому відповідно до пункту 14 частини 1 статті 3 Кримінального Процесуального Кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

2. Здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами глави 22 Кримінального Процесуального Кодексу України, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к зробила висновок щодо застосування норм права, які стосуються вручення підозри спеціальним суб`єктам, та зауважила, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на етапи:
1)етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. Потрібно також зауважити, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України;
2)етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання;
3)етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина третя статті 276 КПК України).
При цьому частина 1 статті 277 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає, що письмове повідомлення про підозру: "Складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором".
Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кримінального Процесуального Кодексу України, термін "прокурор" у цьому кодексі вживається в значенні: "Особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень".

При цьому, як вже доведено вище, особа, яка обіймає відповідну посаду, набуває повноважень прокурора у конкретному кримінальному провадженні лише внаслідок винесення письмової постанови керівником відповідного органу прокуратури, яка обов`язково залучається до матеріалів кримінального провадження та має бути відкритою стороні захисту.

3. Повертаючись до обставин розгляду цього кримінального провадження, суд повторює, що, як доведено вище, жодна особа на законних підставах не набула повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Отже, повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину було здійснено неуповноваженою на те особою.

4. У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 627/927/19 Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду сформулював висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких:

Правовим наслідком повідомлення про підозру [особи] неуповноваженою на те особою, є не притягнення її до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. Тобто [таку особу] не було притягнуто до кримінальної відповідальності та вона не набула статусу підозрюваної в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізації) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності. Тому, за відсутності належного повідомлення особи про підозру, безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно [такої особи], а отже і здійснений на підставі такого обвинувального акту судовий розгляд в цьому проваджені, за наслідками якого ухвалений обвинувальний вирок. Неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливило правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призвело до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливило внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.
Здійснення повідомлення про підозру … неповноважним на те суб`єктом є недотриманням належної правової процедури, порушенням форми і викривленням змісту кримінального провадження як однієї з вагомих гарантій його законності. Здійснення кримінального провадження всупереч його загальним засадам означає його невідповідність тим завданням і цілям, що визначені ст. 2 цього Кодексу. Отже всі докази, зібрані в здійсненому всупереч встановленій у КПК правовій процедурі досудовому розслідуванні, з порушенням форми і змісту кримінального провадження, касаційний суд визнає недопустимими.
Колегія суддів наголошує, що викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засад змагальності та забезпечення права на захист у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник одержують можливість ефективно, дієво і цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.
За наслідками касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів доходить висновку про порушення внаслідок незаконного здійснення повідомлення про підозру права на захист …, зокрема і через належне … повідомлення про права підозрюваного в кримінальному провадженні та їх роз`яснення неповноважної особою. Вирішуючи питання про допустимість доказів, отриманих унаслідок порушення права на захист у цьому кримінальному провадженні, касаційним судом застосовуються наслідки, визначені ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК.
Кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати…
Отже, колегією суддів Касаційного кримінального суду визначено, що у разі повідомлення особи про підозру неповноважним на те суб`єктом таке надає кримінальному провадженню в цілому істотних вад, які не можуть бути усунутими на послідуючих стадіях кримінального провадження, зокрема, під час судового розгляду, та призводить до недопустимості усіх доказів, що досліджувались чи збирались судом.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду /але - не тільки Великої Палати Верховного Суду/, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
5. Наведені рішення Верховного Суду стосувались повідомлення про підозру спеціальним суб`єктам.

Але правовідносини, що виникають в зв`язку із повідомленням про підозру цим суб`єктам, та ті, що виникли під час здійснення цього кримінального провадження:

-виникають між стороною публічного обвинувачення та особою, відносно якої починається процедура притягнення до кримінальної відповідальності, тобто - між тотожними суб`єктами;

-вони виникають із приводу тотожного об`єкту, а саме - відносин, що виникають в зв`язку із початком кримінального переслідування;

-вони виникають із приводу тотожного предмету - повідомлення про підозру;

-вони регулюються одними нормою права - нормами глави 22 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Єдиною ж відмінністю правовідносин, що виникають під час повідомлення про підозру спеціальним суб`єктом є лише те, що законодавець встановив винятковий порядок визначення повноважної особи, що здійснює повідомлення про підозру таким суб`єктам.

Разом із цим, згадані рішення Верховного Суду стосуються не особливостей відповідних порядків, але - наслідків повідомлення про підозру не уповноваженим суб`єктом не залежно від порядку надання відповідних повноважень.

Отже, стосовно обставин цього кримінального провадження ці правовідносини є подібними.

6. Наведене у сукупності дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 не був притягнутим до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом. Тобто, він не набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні через нездійснення (нереалізації) органом досудового розслідування в кримінальному провадженні етапу (стадії) притягнення до кримінальної відповідальності.
Тому безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно нього, а отже - і здійснений на підставі такого обвинувального акту судовий розгляд в цьому проваджені.
Тобто, в цьому провадженні неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливило правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призвело до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливило внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків, а також - порушення права ОСОБА_5 на захист.

За такого:
-усі докази, що були дослідженими або навіть - отриманими - під час судового розгляду цього кримінального провадження, є недопустимими;
-можливість подальшого збирання доказів щодо вчинення (та навіть - невчинення) ним кримінального правопорушення в межах цього кримінального провадження є відсутньою.

Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З огляду на наведені обставини, що характеризують застосовану до ОСОБА_5 правову процедуру, жоден з досліджених під час судового розгляду кримінального провадження доказів щодо існування чи відсутності обставин, які мають значення для кримінального провадження /як - зібраних під час досудового розслідування, так й - зібраних за ініціативою публічного обвинувачення та потерпілого та його представників під час судового розгляду кримінального провадження/ відповідно до імперативних приписів частини 2 статті 86 Кримінального Процесуального Кодексу України не може бути використаним при прийнятті процесуальних рішень, та на жоден з них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В зв`язку із цим такі докази судом у вироку не перераховуються та оцінка кожного з них вироком суду не надається та суд відкидає їх, як недопустимі.

Допустимих доказів же того, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 дійсно було вчинене, суду не надано; можливість їх отримання в межах цього кримінального провадження є вичерпаною.

З огляду на таке той факт, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 , дійсно було вчиненим, суд вважає не доведеним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого за пред`явленим обвинуваченням його слід визнати невинуватими та виправдати.

Вирішення цивільних позовів.

1. В межах цього кримінального провадження прокурором заявлені позови про стягнення з ОСОБА_6 :

-на користь Миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради - 321 грн. 58 коп. витрат на лікування ОСОБА_8 , як особи, яка постраждала від вчиненого ОСОБА_5 злочину;

-на користь Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради - 1.101 грн. 18 коп. витрат на лікування ОСОБА_8 , як особи, яка постраждала від вчиненого ОСОБА_5 злочину

Окрім того, представник потерпілого ОСОБА_9 в межах цього кримінального провадження подала позов про стягнення з ОСОБА_5 та його законного представника 1.097 грн. 09 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 40.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що були завдані внаслідок вчинення злочину обвинуваченим.

Разом із тим, підставами для задоволення цих позовних вимог, прокурор та представник потерпілого вказують самі лише матеріали кримінального провадження, які, на їх думку, доводять факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
В той же час, як доведено вище, матеріали цього кримінального провадження той факт, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 , дійсно було вчиненим, не доводять.
Враховуючи зазначене, позови прокурора та представника потерпілої, що заявлені з наведених підстав, тобто - з обґрунтуванням своїх вимог лише матеріалами цього кримінального провадження, не можуть бути задоволені.
Отже, у задоволенні цих позовів слід відмовити.

Однак прокурор та представник потерпілого не позбавлені права на звернення до суду стосовно цього ж предмету, але з інших підстав, тобто - в разі обґрунтування своїх вимог іншими доказами - в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України - оскільки не доведено, що вчинене кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

У задоволенні цивільного позову прокурора /в інтересах держави в особі Миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради/ про стягнення витрат на лікування - відмовити.

У задоволенні цивільного позову прокурора /в інтересах держави в особі Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради/ про стягнення витрат на лікування - відмовити.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_16 =

29.06.2021