Справа № 461/3606/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/443/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотири) роки і 4 (чотири) місяці позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати із дня фактичного затримання 12 січня 2015 року. Засудженому ОСОБА_7 , зарахувати в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 12 січня 2015 року по 13 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнено засудженого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.119, ч.3 ст.186 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст.119 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі; за ч.3 ст.186 КК України у виді 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 (шість) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати із дня фактичного затримання 12 січня 2015 року. Засудженому ОСОБА_8 , зарахувати в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 12 січня 2015 року по день набрання даним вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 10.01.2015 року о 16.20 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою в групі із ОСОБА_8 , проникнувши в квартиру АДРЕСА_1 , та застосовуючи до ОСОБА_11 фізичне насильство, яке проявилося у тому, що ОСОБА_8 схопив ОСОБА_12 та утримував її прикриваючи рот рукою, щоб вона не змогла покликати на допомогу, в той час як ОСОБА_7 шукав гроші та коштовності, відкрито викрали з квартири 400 грн., дві медалі «Ветерани праці», одну монету СРСР номіналом один рубль, сережки з камінчиком із металу білого кольору, кулон із зображенням «Матері Божої» із металу жовтого кольору.
Обвинувачений ОСОБА_8 10.01.2015 року о 16.20 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою в групі із ОСОБА_7 , проникнувши в квартиру АДРЕСА_1 , та застосовуючи до ОСОБА_11 фізичне насильство, яке проявилося у тому, що ОСОБА_8 схопив ОСОБА_12 та утримував її прикриваючи рот рукою, щоб вона не змогла покликати на допомогу, в той час як ОСОБА_7 шукав гроші та коштовності, відкрито викрали з квартири 400 грн., дві медалі «Ветерани праці», одну монету СРСР номіналом один рубль, сережки з камінчиком із металу.
Крім того, 10.01.2015 року, о 16.20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , під час пограбування ОСОБА_11 , застосовуючи до неї фізичне насильство, яке не було небезпечне для її життя чи здоров`я, яке проявилося у тому, що ОСОБА_8 схопив ОСОБА_12 та утримував її прикриваючи рот рукою, щоб вона не змогла покликати на допомогу, в той час як ОСОБА_7 шукав гроші та коштовності, не передбачаючи можливості настання її смерті, хоча повинен був та міг передбачити такі наслідки, не втримавши ОСОБА_11 випадково повалив її на підлогу, внаслідок чого, вона впала навзнак та вдарилася потиличною ділянкою голови до твердого покриття та, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 34/2015 від 21.01.2015 року, отримала тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливів в м`які мозкові оболонки та в м`яких тканинах потиличної ділянки, котра ускладнилась набряком набуханням головного мозку, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_11 ..
Вищевказаний вирок оскаржила заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , яка у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвали новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.119 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.3 ст.186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.
Покликається на те, що суд першої інстанції при визначені міри покарання обвинуваченим неналежним чином врахував дані про їх особи, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості наслідків вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень. Вказане призвело до прийняття судом невмотивованого рішення та призначення обвинуваченим несправедливого покарання через м`якість.
Свої вимоги вмотивовує тим, що при призначені покарання ОСОБА_7 , як пом`якшуючу обставину враховано щире каяття, однак ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, останній раз у 20 липня 2005 року за ч.3 ст.187, ст.304 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, і після відбуття покарання належних висновків для себе не зробив для себе, на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий умисний корисливий злочин. Попередня судимість ОСОБА_7 , згідно із положеннями ст.89 КК України не погашена, відтак зважаючи на положення ст.33 КПК України має місце рецидив злочинів, що на підставі ч.1 ст.67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання. Проте така обставина при призначені покарання судом першої інстанції врахована не була. Крім того судом не враховано, що ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні вчинив злочин щодо особи похилого віку - ОСОБА_11 , 1939 року народження.
При призначені покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано, як пом`якшуючу обставину - щире каяття. Покази дані в судовому засіданні ОСОБА_8 не узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами та встановленими обставинами справи щодо обставин застосування насильства до потерпілої ОСОБА_11 , оскільки жодного жалю з приводу вчиненого ОСОБА_8 не висловив. Крім того ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, останній раз 25 липня 2011 року за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Таким чином судом першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.119, ч.3 ст.186 КК України, враховуючи норми ст.ст. 33,89 КК України, безпідставно не враховано як обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів (згідно кваліфікації, визнаної судом доведеної, ОСОБА_8 вчинив вбивство через необережність та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаних з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, поєднаного із проникненням у житло, без ознак повторності.) Також не враховано, що злочин вчинено щодо особи похилого віку. Отже, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню.
Крім того апелянт стверджує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки характеру і ступеню суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх наслідкам.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, обвинувачені та захисник таку заперечили, просили оскаржуваний вирок залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.119, ч.3 ст.186 КК України, що визнали засуджені і таке повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.
Щодо призначеного обвинуваченим покарання, то слід вказати таке.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_13 суд першої інстанції повністю дотримався вищевказаних вимог, про що зазначив у оскаржуваному вироку.
Так судом враховано, характер та тяжкість вчинених злочинів, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у вчинених кримінальних правопорушеннях, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, пом`якшуючі обставини щире каяття.
Відтак, покликання прокурора в апеляції на те, що суд першої інстанції не належним чином врахував дані про особу обвинувачених, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості наслідків вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень є безпідставними.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі прокурор посилається на м`якість призначеного покарання, однак при цьому не зазначає обґрунтування явної несправедливості, як встановлено ст.414 КПК України.
Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим, призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .
Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на що покликається апелянт у своїй апеляційній скарзі. Підстав для зміни вироку у частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відповідно до вимог кримінального процесуального закону колегія судів не вбачає.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія судді.

У Х В А Л И Л А:
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий :
Судді :