Номер провадження: 11-кп/813/1358/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0002139 від 08.06.2020 стосовно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Виноградне Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, із неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на території м. Одеси перебуває без визначеного місця проживання, раніше неодноразово судимого, в останнє:

- 30.05.2019 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 15.06.2021 включно із залишенням розміру застави;

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Молдови, громадянина респ. Молдови, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 15.06.2021 включно із залишенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 16.04.2021 під час судового розгляду кримінального провадження №0002139 від 08.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України було продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 15.06.2021 включно стосовно кожного із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та залишено без змін заставу в якості альтернативного запобіжного заходу, визначену ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 03.08.2020 у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 42040 грн. із покладенням на останніх у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які до теперішнього часу не відпали та продовжують існувати, зокрема, обвинувачені перебуваючи на волі можуть вчинити нові злочини, переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні з огляду на тяжкість інкримінованого їм злочину та їх особу, а саме: ОСОБА_7 є громадянином Республіки Молдови, офіційно не працевлаштований, без постійного місця проживання на території України, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності; ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, не має постійного місця проживання на території України, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на те, що поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не доведена неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Окрім того, обвинувачений просить зобов`язати Приморський райсуд м. Одеси видати йому копію матеріалів судової справи №522/10832/20 та диски з аудіо-записами судових засідань.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не оскаржується.
Від обвинуваченого ОСОБА_8 будь-яких клопотань про забезпечення його явки в судове засідання до апеляційного суду не надходило.
В судове засідання апеляційного суду прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси та захисник ОСОБА_9 не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду, клопотань не надавали, у зв`язку з чим, враховуючи положення ст. 422 -1 КПК України, щодо строків розгляду зазначеної категорії справ, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за відсутності сторін кримінального провадження.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 107 та ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0002139 від 08.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Апеляційний суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що прокурором жодним чином необґрунтовано та не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на наступне.

Так, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 корисливого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, пов`язаного із незаконним проникненням в інше сховище та заволодіння чужим майном, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років), а також характеристикою особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений та офіційно не працевлаштований, на території м. Одеси перебуває без визначеного місця проживання, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що потерпіла та свідки на теперішній час ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, існують ризики того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення ОСОБА_6 інших злочинів, оскільки він раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочині, вчинив злочин в період іспитового строку, більш того на теперішній час в Київському райсуді м. Одеси відносно нього перебуває кримінальне провадження №000441 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Вирішення питання щодо зобов`язання Приморський райсуд м. Одеси видати обвинуваченому ОСОБА_6 копію матеріалів судової справи №522/10832/20 та диски з аудіо-записами судових засіданьвиходить за межі компетенції апеляційного суду, окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 371 КПК України обвинувачений може звернутись до суду 1-ої інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2021, якою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із залишенням визначеного розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4