Справа № 368/306/21
Провадження № 1-в/368/50/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. . Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
Засуджений: ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за:
- поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком від 23.08.2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 290 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, засудженого:
- 25 лютого 2019 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, на період іспитового строку покладено обов`язки, які передбачені положенням ст. 76 КК України;
- 16 травня 2019 року вироком Київського апеляційного суду засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання у порядку виконання вироку суду, -
- який з 08.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням;
- клопотанням засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи, суд, -
В С Т А Н О В И В :

14.04.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання (а.с., 1) Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_8 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком від 23.08.2018 року Бардичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 290 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, засудженого:
- 25 лютого 2019 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі положень ст. 75 звільненого від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, на період іспитового строку покладено обов`язки, які передбачені положенням ст. 76 КК України;
- 16 травня 2019 року вироком Київського апеляційного суду засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання у порядку виконання вироку суду, -
- який з 08.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.
У вищевказаному поданні:
- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.
12.04.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та призначено № справи 368/306/21, провадження № 1 в/368/50/21, ( а.с., 34).
19.04.2021 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно якої:
1. Судове засідання по справі № 368/306/21, провадження № 1 в/368/50/21, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_8 , про застосування до засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком від 23.08.2018 року Бардичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 290 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, засудженого:
- 25 лютого 2019 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі положень ст. 75 звільненого від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, на період іспитового строку покладено обов`язки, які передбачені положенням ст. 76 КК України;
- 16 травня 2019 року вироком Київського апеляційного суду засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання у порядку виконання вироку суду, -
- який з 08.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, -
- призначено до слухання на 09 год. 00 хв. 06.05.2021 року, та прийнято процесуальне рішення щодо проведення судового засідання дистанційно, - в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
2. Доручено Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 06.05.2021 року о 09 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. Зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 09 год. 00 хв. 05.05.2021 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
5. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника спостережної комісії при Кагарлицькій РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
В судовому засіданні, яке відбулося 27.05.2021 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 подання установи виконання покарань про заміну основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в поданні.
На запитання суду представник установи виконання покарань ОСОБА_4 зазначив, що засуджений ОСОБА_5 не перебував на профілактичному обліку в установі, заохочувався керівництвом установи також таким видом заохочення, як надання тимчасового виїзду за місцем проживання, при цьому не допускав запізнень з короткочасного виїзду за межі колонії.
За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не має ні одного стягнення, в тому числі знятого чи погашеного в установленому Законом порядку.
Засуджений за час відбування покарання має чотири заохочення.
Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, так як вважає, що на даному етапі відсутні в достатньому об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Свою критичність суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 27.05.2021 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань про заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - підтримав, так як вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання.
Засуджений ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, а саме, - на виправні роботи, так як вважає, що саме таке покарання можливо йому призначити з огляду на ті обставини, що він зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання.
На запитання учасників процесу засуджений ОСОБА_5 відповів наступне:
- так, під час скоєння злочину він перебував в стані алкогольного сп`яніння;
- що стосується потерпілої сторони, то він шкоду, завдану злочином, - частково відшкодував ще до винесення вироку, а частину шкоди, (як вони домовилися з потерпілою стороною), - він буде відшкодовувати після звільнення з місць позбавлення волі.
Суд критично відноситься до позиції засудженого, так як вважає, що засуджений на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, - так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.
Так, в судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 наполягав лише на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, так як вважає, що відсутність стягнень є вже достатньою підставою для застосування до нього пільги, - що на думку суду, - не відповідає вимагам чинного КК України, КВК України, та що буде судом обгрунтовано нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
Також суд обгрунтовує свою критичну позицію щодо позиції засудженого іншими обставинами справи та нормами права, які будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні представник трудового колективу ТОВ «Шелтер Інвест» ОСОБА_10 підтримав клопотання установи виконання покарань щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким покаранням, та підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо заміни йому основного покарання на більш «яке покарання у виді виправних робіт.
Зазначив, що знає засудженого ОСОБА_5 знгає більше 30 років, знає його як добропорядну, добросовісну людину, а тому він, будучи директором підприємства, гарантує працевлаштування засудженого на ТОВ «Шелтер Інвест» на посаді сантехніка.
В судовому засіданні, яке відбулося 06.05.2021 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечував щодо подання установи виконання покарань про застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи.
Так, прокурор обгрунтовував свою позицію ими обставинами, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та поведінки засудженого ОСОБА_11 не виявив ознаки щирого розкаювання у вчиненому злочині, - не відшкодував шкоду потерпілій стороні в повному обсязі, окрім того, на час скоєння злочину засуджений перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Суд в даному випадку позитивно відноситься до позиції прокурора, так як вважає, що позиція прокурора грунтується на положеннях КК України, КВК України в розрізі мети покарання, порядку відбування покарання, та підстав для застосування заохочень до засуджених, а тому така позиція прокурора судом сприймається такою, яка повинна братися до уваги при прийнятті законного, обгрунтованого, справедливого для всих учасників кримінального провадження рішення.
Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, представника трудового колективу, які підтримали подання, вислухавши клопотання засудженого щодо заміни йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - виправні роботи, вислухавши представника установи виконання покарань, представника трудового колективу, які підтримали клопотання засудженого, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, та заперечував проти задоволення клопотання засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо заміни засудженому призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, та у відмові в задоволенні клопотання засудженого на заміну йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Перш за все, суд зазначає, що, з огляду на обставини справи, - суд мав змогу гіпотетично вирішувати питання щодо заміну засудженому ОСОБА_5 призначеного йому за вироком суду покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, зокрема, - на обмеження волі, проте, в даному випадку суд позбавлений такої можливості, адже засуджений ОСОБА_5 наполягав на застосуванні до нього саме такого виду більш м`якого покарання, - як виправні роботи, а тому в подальшому суд розглядає дане кримінальне провадження саме в частині можливості/неможливості призначити засудженому ОСОБА_5 такий більш м`який вид покарання, як виправні роботи.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком від 23.08.2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 290 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, засудженого:
- 25 лютого 2019 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, на період іспитового строку покладено обов`язки, які передбачені положенням ст. 76 КК України;
- 16 травня 2019 року вироком Київського апеляційного суду засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання у порядку виконання вироку суду, -
- який з 08.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «06» листопада 2019 року.
Кінець строку покарання: «06» листопада 2023 року.
1/3 строку покарання: «06» березня 2021 року.

Станом на 27.05.2021 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 2 (два) роки 163 дні.

Відповідно, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 загалом мав поведінку, яка передбачає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна судом призначеного основного покарання більш м`яким, проте, - не на громадські роботи, - з огляду на те, що, дійсно, в діях засудженого формально містяться формально юридичні підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, проте, на думку суду, - відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, а саме, - заміна на виправні роботи.
Так, що стосується наявності формально юридичних підстав для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання на більш м`яке, то суд зазначає наступне:
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:

1. 02.04.2020 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка В.о. Нач. ВК

2. 01.07.2020 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

3. 08.10.2020 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

4. 05.01.2021 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

Дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому Законом порядку засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не має.

Звісно, на перший погляд, - засуджений ОСОБА_5 має лише заохочення, проте, ще не свідчить про ту обставину, що ОСОБА_5 в будь якому випадку заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, так як при прийнятті рішення враховуються і чинники, які суттєво впливають на вирішення питання по суті, та які судом вказано нижче.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
При вирішенні питання щодо застосування положень ст. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Так, що стосується формально-юридичних підстав застосування пільги у виді заміна призначеного покарання більш м`яким, то вони передбачені ст. 82 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/3 частини строку основного покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним:
- перш за все, до засудженого ОСОБА_5 слід використовувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений 16.05.2019 року на підставі вироку Київського апеляційного суду за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв необежний злочин.
Відповідно, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності.
Відповідно, як де юре (формальні підстави застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України) засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 27.05.2021 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 06 березня 2021 року.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, то такі є в наявності в повному обсязі.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які необхідні для застосування положень ст. 82 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за час, який послідував після скоєння злочину, за весь період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 82 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_5 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 82 КК України, яка є пільгою для засудженого, який має її отримати, в діях засудженого ОСОБА_5 повинна бути системність та стабільність в отриманні заохочень, так як просто відбування покарання без отримання стягнень, є не правом, а обов`язком засудженого.

Причому, - отримані заохочення повинні бути не лише за сумлінне ставлення до праці, а й за зразкову поведінку в установі виконання покарань.

Суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_5 не має ні одного заохочення за зразкову поведінку в установі виконання покарань, а має заохочення за добросовісне відношення до праці, що не в повній мірі дає характеристику на засудженого.

Відповідно, - в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, в той же час суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим, а, з огляду на обставини справи, які судом вказані вище, поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже він не отримав жодного заохочення за зразкову поведінку під час відбування покарання, а отримані ним заохочення, - отритмані за добросовісне відношення до праці.
Отже, суд відноситься критично до висновку комісії установи щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання мав позитивну характеристику за місцем відбування покарання, та став на шлях виправлення та перевиховання та заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.
Щодо відсутності діючих стягнень, (взагалі не притягувався до дисциплінарної відповідальності, чи дисциплінарні стягнення зняті чи погалені в установленому законом порядку), то така обставина сама по собі не може самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - чого в поведінці засудженого ОСОБА_5 немає.

Суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, - ще остаточно не став на шлях виправлення та виховання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків.
- злочин засудженим ОСОБА_5 було скоєно в стані алкогольного сп`яніння, що, звісно ж, - було враховано судом апеляційної інстанції при винесенні вироку, проте, суд вважає, що дана обставина має також істотне значення в даному кримінальному провадженні, адже вказує на особливу суспільну небезпечність скоєного злочину, хоча і скоєного з необережності, проте, така необережність була спричинена тим, що засуджений свідомо, умисно (а не з необережності) йшов на порушення правил дорожнього руху, які прямо й безапеляційно забороняють керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, адже саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і призводить до дорожньо транспортних пригод, внаслідок яких завдається шкода майну, завдається шкоду здоров`ю інших учасників дорожнього руху, та спричиняються найтяжчі негативні наслідки керування транспортом в стані алкогольного сп`яніння, - настає смерть людей, а тому керування транспортом в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого сталася смерть потерпілих, - на думку суду, - є спірним питанням з точки зору вини, - необережності, адже за кермо в стані алкогольного сп`яніння особа сідає усвідомлено та умисно;

- також при вирішенні даного питання було враховано аналіз особи засудженого ОСОБА_5 як у загально соціальному плані, так і в плані його потенційної небезпеки, було враховано наслідки, що настали унаслідок скоєного ОСОБА_5 злочину.

Так, як вбачається з мотивувальної частини вироку суду апеляційної інстанції, на час скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України засуджений ОСОБА_5 мав кримінально правовий статус раніше судимої особи, так як 23 серпня 2018 року він був засуджений за вчинення злочину, який передбачено ст. 290 КК України, та йому було призначено покарання у розмірі 150 неоподатковуванихї мінімумів доходів громадян.

Суд звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України майже рівно через 1 (один) рік та 1 місяць після його засудження за вчинення злочину, який передбачено ст. 290 КК України, тобто, - по сплину незначного часу після його засудження його за попереднім вироком суду.

Відповідно, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що має судимість, скоює новий злочин, причому, скоює його при обтяжуючих обставинах, - в стані алкогольного сп`яніння, умисно грубо ігноруючи заборону Законом керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що вказує на стійку антисоціальну направленість засудженого, та його схильність до порушення Закону, - з чого слідує, що для виправлення та перевиховання засудженого не достатньо відбування покарання у виді позбавлення волі на протязі лише короткого проміжку часу, адже процес виправлення та перевиховання засудженого, який мав судимість до скоєння злочину, - передбачає більш тривалий час відбування покарання, ніж особа, яка не мала судимості на час вчинення злочину, вчиненого з необережності;

- також суд враховує ту обставину, що заохочення повинні бути отримані як за добросовісне відношення до праці (як в даному випадку), а й за зразкову поведінку в установах виконання покарань, - чого в діях засудженого ОСОБА_5 немає, а тому його поведінка не може бути прикладом для інших засуджених;

- також суд враховує ту обставину, що внаслідок злочину заподіяно тяжких тілесних ушкоджень малолітній особі, якій на момент отримання нею тілесних ушкоджень виповнилося лише 2 (два) роки та 1 місяць, що вказує на особливу суспільну небезпечність скоєного злочину;

- також суд враховує ту обставину, що станом на час розгляду подання установи, а саме, - станом на 27.05.2021 року, у засудженого ОСОБА_5 невідбутий строк покарання становить 2 роки 163 дні, - що становить майже 2,5 роки з призначених 4, а тому суд вважає, що такий невідбутий строк покарання є досить значним, щоб замінити його лише на 2 роки виправних робіт, що є, не думку суду, - неспіврозмірним обставинам скоєного злочину, (вчинення в стані алкогольного сп`яніння), його наслідкам, (спричинено тяжкі тілесні ушкодження малолітній особі віком 2 роки), обставинам, що характеризують особу засудженого, (нга момент скоєння злочину ОСОБА_5 мав судимість за вчинення умисного злочину), та суспільному інтересу;

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким у виді виправних робіт, - на даному етапі відбування покарання, - є не співрозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання, особі засудженого;

- засуджений має заохочення лише за сумлінне ставлення до праці, поруч з цим не має заохочень за сумлінну поведінку в установах виконання покарань, що, на думку суду, - не може свідчити достеменно про його належну поведінку під час відбування покарання, а для досягнення наявності оціночних підстав для застосування пільги, слід враховувати весь комплекс даних, які також мають важливе значення при вирішенні питання про застосування до засудженого пільги у виді заміни призначеного судом покарання більш м`яким;

- з огляду на обставини, які вказані судом вище, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - критично відноситься до висновків адміністрації колонії про те, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання;

- на час скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, засуджений ОСОБА_5 мав кримінально правовий статус раніше судимої особи за вчинення умисного злочину, проте, нгезважаючи на цю обставину, - засуджений скоїв новий злочин, хоча і з необережності.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом бульш м`яким покаранням, зокрема, - на такий вид покарання, як виправні роботи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, - виправні роботи, а тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо заміни засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді громадських робіт.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, - на виправні роботи, - на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України (заміна покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт) до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання прозаміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Також суд зазначає, що відмова у задоволенні подання установи виконання покарань, та відмова в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до засудженого положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - однозначно тягне за собою відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому покарання з позбавлення волі на виправні роботи, так як призначення більш м`якого покарання у виді виправних робіт є похідним від застосування ст. 82 КК України, в застосуванні чого судом відмовлено з мотивів, які судом вказано вище.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався положеннями Конституції України, раїни, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ст.ст. 12, 25, 82, ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком від 23.08.2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 290 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, засудженого:
- 25 лютого 2019 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі положень ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, на період іспитового строку покладено обов`язки, які передбачені положенням ст. 76 КК України;
- 16 травня 2019 року вироком Київського апеляційного суду засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання у порядку виконання вироку суду, -
- який з 08.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 03.01.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - відмовити.
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1