Справа № 346/5181/20
Провадження № 11-кп/4808/178/21
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000718 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, який депутатом та інвалідом не являється, не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Ясінського ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, який працює слюсарем рухомого складу РПЧ № 4 ДЕПО Коломия, депутатом та інвалідом не являється, не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн 15 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн 15 коп.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, застосувати ст. 76 КК України.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що цей вирок не може залишатись в силі через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що у вироку, до обставин, які пом`якшують його покарання, суд відніс щире каяття та часткове відшкодування шкоди, а обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Він свою вину у вчиненні злочину визнав повністю як на досудовому розслідуванні, так і в суді, справа слухалась в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тому вважає, що безпідставним є невизнання обставиною, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю злочину. Вказує, що він здійснює догляд за перестарілими батьками, а саме батьком ОСОБА_11 , 1943 року народження, який хворіє на цукровий діабет, та матір`ю ОСОБА_12 , 1953 року народження. Також працював у Комунальному підприємстві «Коломийська муніципальна дружина» з 2009 року. Крім того, на його утриманні є неповнолітня дитина. Посилається на те, що жодну з цих обставин, суд не визнав такою, яка пом`якшує його покарання. Наголошує, що це призвело до несправедливого покарання. Підкреслює, що наведене дає підстави зробити висновок, що призначене йому покарання не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України. Зазначає, що суд не врахував, що ним вчинено один епізод злочину, його роль у співучасті (пособництво), а саме те, що він спостерігав збоку, щоб ніхто не бачив, як ОСОБА_8 (виконавець) витягував сумку з автомобіля потерпілого. Вважає, що суд необґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосувати відносно нього ст. 75 КК України, одночасно застосувавши цю норму до власне виконавця злочину.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , де просить залишити вирок місцевого суду без змін.

Вважає оскаржений вирок обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам закону. На його думку, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, має місце правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Наголошує, що всі кошти в рахунок відшкодування заподіяної злочином шкоди йому повернув ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не порахував за потрібне навіть просто вибачитися перед ним, гроші йому взагалі не повертав. Повідомляє, що йому відомо про те, що ініціатором крадіжки був ОСОБА_6 . Вважає, що суд правильно взяв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , тому вірно дійшов висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше сховище.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_6 спільно ОСОБА_8 22 вересня 2020 року близько 15.00 год. проходили по вул. Криничній в м. Коломия повз припаркований на узбіччі автомобіль марки «Фольцваген Тігуан», номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_9 , в якому на передньому пасажирському сидінні помітили чоловічу сумку-барсетку, та в них виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, підійшов до автомобіля ОСОБА_9 та став спостерігати обстановку довкола, в той час, коли ОСОБА_8 розбив скло та проник в салон автомобіля, де з переднього пасажирського сидіння таємно викрав сумку ОСОБА_9 , вартістю 550 (п`ятсот п`ятдесята ) гривень, в якій знаходились грошові кошти у сумі 1200 доларів США, що по відношенні до гривні України станом на 22 вересня 2020 згідно з курсом Національного банку України становить 33840 (тридцять три тисячі вісімсот сорок) гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинули, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 34390 (тридцять чотири тисячі триста дев`яносто) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило. Потерпілий ОСОБА_9 в запереченні просить розглядати апеляційну скаргу у його відсутність.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності цих осіб.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що вину не визнає, так як в попередній зговір з ОСОБА_8 для вчинення злочину він не вступав, безпосередньо він крадіжку не вчиняв, а тому вважає, що призначене покарання є несправедливим;

- прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржений вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, вважаю, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Суд повинен встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений в ст. 91 КПК. Крім інших, підлягають доказуванню обставини кримінального правопорушення, що обумовлюють його кваліфікацію, як об`єктивні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; предмет кримінального правопорушення, знаряддя чи засоби його вчинення; так і суб`єктивні: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше сховище.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 спільно ОСОБА_8 проходили повз припаркований на узбіччі автомобіль, в якому на передньому пасажирському сидінні помітили чоловічу сумку-барсетку, та в них виник умисел на таємне викрадення чужого майна. В подальшому ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, підійшов до автомобіля ОСОБА_9 та став спостерігати обстановку довкола, в той час, коли ОСОБА_8 розбив скло та проник в салон автомобіля, де з переднього пасажирського сидіння таємно викрав сумку ОСОБА_9 , в якій знаходились грошові кошти.

В той час, з огляду на пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він фактично не визнав тих обставин, які ставились йому у вину згідно з обвинувальним актом, заперечив попередню змову.
Тому, зміст оскарженого вироку при таких поясненнях обвинуваченого ОСОБА_6 не дає підстав для висновку, що суд першої інстанції в повній мірі роз`яснив йому обставини висунутого обвинувачення, та, відповідно, перевірив обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідні для правової оцінки дій обвинуваченого та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування.

З огляду на таку обставину, суд апеляційної інстанції вважає, що незважаючи на визначеність і категоричність вироку як судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви у винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, не спростовано всі доводи на його захист, та позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень і прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотними.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, відображених у постановах від 22 березня 2018 року по справі № 521/11693/16-к, від 26 лютого 2020 року по справі № 373/994/18.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на такі засади судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 стосовно призначеного йому покарання, суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо суд першої інстанції за результатами нового судового розгляду дійде висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України при тих самих обставинах, то призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4