КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3797/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
22 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна з
підстав визнання його таким, що не набуло статусу тимчасово вилученого майна. Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора четвертого
відділу Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-1014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - відмовити з підстав, не доведення прокурором необхідності такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що погоджуючись із формулюванням резолютивної частини цього судового рішення,
володілець майна та його представник, водночас, не погоджуються із мотивами його
прийняття та стверджують, що викладені у мотивувальній частині висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються матеріалами, наявними в судовій справі.
Однак апелянт з вказаними висновками, а також мотивами і підставами відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна не погоджується та стверджує наступне:
вилучені речі та документи набули статусу тимчасово вилученого майна, оскільки ні вони ні їх володілець прямо не вказані в резолютивній частині ухвали про надання дозволу на проведення обшуку. Таку ж позицію відстоював прокурор в судовому засіданні;
твердження слідчого судді про те, що накладення арешту є безпідставним, оскільки вилучене майно прямо вказане в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не узгоджується нормами КПК України, як підстава для відмови в арешті майна;
судове рішення суперечить вимогам ст. 370 КПК України щодо його вмотивованості та обґрунтованості, оскільки в ньому не наведені належні та достатні мотиви, передбачені КПК України підстави для його ухвалення, висновки суду не підтверджуються матеріалами судової справи та суперечать обставинам кримінального провадження.
Також апелянт стверджує, що вилучені у ОСОБА_6 речі набули статусу тимчасово вилученого майна, оскільки вони прямо не вказані в ухвалі про надання дозволу на обшук та не містять відомостей, які можуть бути використані, як докази у цьому кримінальному провадженні. Під час обшуку ОСОБА_6 не заперечував щодо огляду вказаних речей та встановлення відсутності в них будь-яких відомостей, щодо обставин розслідуваних кримінальних правопорушень, добровільно їх надав для огляду, однак, слідчим прийнято рішення про їх вилучення, без пояснення мотивів.
Про формальність винесення слідчим суддею ухвали від 24.05.2021 року свідчить і те, що разом із жорстким диском та мобільним телефоном під час обшуку слідчим було вилучено мисливські патрони з підстав не надання на час проведення обшуку відповідних дозвільних документів на них, інших підстав для вилучення слідчим чи прокурором не вказано.
В судовому засіданні 21.05.2021 року слідчому судді було надано відповідні дозвільні документи, які підтверджують законні підстави зберігання ОСОБА_6 мисливських патронів, відтак твердження слідчого, прокурора були спростовані, однак таким доводам в оскаржуваному рішенні не надано жодної правової чи логічної оцінки, мисливські патрони також визнано речами, дозвіл на вилучення яких прямо вказано в ухвалі від 30.04.2021 року.
Апелянт вважає, що прокурор не довів тих обставин, на які він посилався у клопотанні про арешт майна, а тому відсутні докази, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати, що майно, вилучене в ході проведення обшуку є таким, котре містить сліди злочину і може бути використано як доказ у кримінальному провадженні. Слідчий суддя розглядаючи клопотання прокурора на ці обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку, щодо відсутності у цього майна статусу тимчасово вилученого.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що судове рішення проголошено 24.05.2021 року, однак його мотиви стали відомі лише 01.06.2021 року, в день отримання повного тексту, про що свідчить відповідна розписка представник власника майна, тому з урахуванням висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду викладеного у постанові від 27.05.2019 по справі № 461/1434/18, просить строк на апеляційне оскарження вважати пропущеним із поважних причин.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Як вбачається з матеріалів справи розгляд клопотання про арешт майна, проводився без участі представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , у зв`язку з поданням нею клопотання про проведення судового розгляду у її відсутність. Копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року направлено останній, відповідно до супровідного листа 28.05.2021 /а.с. 109/, відомостей про отримання її матеріали справи не містять. Однак, як зазначає апелянт копію оскаржуваної ухвали отримано 01.06.2021 року, тобто в цей день їм стало відомо про мотиви прийняття такого рішення, інших відомостей матеріали справи не містять, тому з урахуванням висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду викладеного у постанові від 27.05.2019 по справі № 461/1434/18, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
За результатами обшуку виявлено ряд речей та документів, щодо яких надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі. Разом з тим, в ході зазначеного обшуку вилучені також речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо наданий дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, але котрі можуть містити відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме: жорсткий диск «Transcend», 128 gb, s/n: 51GFNSBF601976; мобільний телефон марки Iphone 11 Pro Max, білого кольору, Imeil: НОМЕР_1 , в чохлі червоного кольору; патрони мисливські «Патріот» виробника «ТАХО», 12 калібр, в кількості 225 (двісті двадцять п`ять) шт.; патрони мисливські «MONOLIT 32», 12 калібр, в кількості 3 (три) шт.; патрони до нарізної зброї «RWS 8*57 JRS, в кількості 18 (вісімнадцять) шт.
Посилаючись на те, що вилучені речі є тимчасовим вилученим майном та мають значення для встановлення об`єктивної істини у справі, оскільки можуть містити відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
24 травня 2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про накладення арешту.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що вилучене під час обшуку майно, на яке просить накласти арешт прокурор, входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку від 30.04.2021.
Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що речі, на які просить накласти арешт прокурор, не є тимчасово вилученим, а відтак клопотання є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема наявність факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 366, ч.ч. 1, 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 384, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 384, ст. 386, ч. 1 ст. 396 КК України, однак у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт належить до тимчасово вилученого майна, тобто не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Як вбачається з матеріалів клопотання, що вилучення майна на яке прокурор просив накласти арешт відбулося на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року, згідно переліку зазначеному в даній ухвалі. Підстав вважати, що дане майно є тимчасово вилученим не вбачається, тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що відсутня правова підстава для розгляду клопотання про арешт майна, з підстави, що воно тимчасово вилучене.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими, виходячи з того, що слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна насамперед має встановити правову підставу для подачі такого виду клопотання, а потім лише мету відповідно до положень статті 170 КПК України.
Однак як вбачається з клопотання про арешт майна, прокурор також просив накласти арешт на патрони мисливські «Патріот» виробника «ТАХО», 12 калібр, в кількості 225 (двісті двадцять п`ять) шт.; патрони мисливські «MONOLIT 32», 12 калібр, в кількості 3 (три) шт.; патрони до нарізної зброї «RWS 8*57 JRS, в кількості 18 (вісімнадцять) шт., дозвіл на їх вилучення ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року не надавався, тобто воно є тимчасово вилученим майном, про що вірно зазначено апелянтом, але не звернуто увагу слідчим суддею.
Проте враховуючи, що оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт всього майна відповідно до вимог клопотання та в цій частині рішення неоскаржується апелянтом. Тому колегія суддів вважає, що дана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить апелянт, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,з викладеними у ній доводами без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року.
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4