Справа №463/5585/21
Провадження №1-кс/463/3402/21
У Х В А Л А

26 травня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 як власник майна звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2020 на нерухоме майно, а саме приміщення загальною площею 32,2 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності.

Клопотання мотивує тим, що придбав вказане майно на електронних торгах та є його добросовісним набувачем. Водночас, під час досудового розслідування кримінального провадження, в межах якого накладено арешт протягом 8 місяців не встановлено події та складу кримінального правопорушення, а відтак потреба в такому арешті на даний час відпала.

В судовому засіданні власник майна підтримав заявлені вимоги. Крім того пояснив, що на даний час відносно вказаного майна триває цивільно-правовий спір. Просить клопотання задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання, вважаю, що таке підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Оскільки вкотре на вимогу суду не було надано матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд здійснюється на підставі поданих заявником документів.

В судовому засіданні встановлено, що Львівським РУП ГУНП у Львівській області, як правонаступником Галицького ВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002048 від 10.09.2020 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до обставин кримінального провадження, досудове розслідування здійснюється за фактом того, що 09.09.2020 в Галицький ВП ГУНП у Львівській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що невідомі особи шахрайським способом та шляхом обману заволоділи належним їй майном, чим спричинили останній матеріальну шкоду.

З метою збереження речових одказів у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2020 накладено арешт на вказане майно.

Інформації про те, на якій стадії перебуває згадане вище кримінальне провадження слідчий не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна являється заходом забезпечення кримінального провадження, який у відповідності до вимог ч. 1 ст. 132 КПК України застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

За правилами п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Накладаючи арешт на вище перелічене майно слідчий суддя виходив з того, що вказане майно може мати доказове значення у даному кримінальному проваджені.
Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно Акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 25.08.2020, квартира за адресою АДРЕСА_1 була предметом іпотеки та була примусово реалізована в межах виконавчого провадження ВП № 60940985 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2116/11 виданого 24.12.2014 Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Тиварія» на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованості в розмірі 8 654 574,19 грн. та судових витрат.

Переможцем зазначених торгів став ОСОБА_3 .

На думку слідчого судді, вказане свідчить про те, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки заявник став власником майна в процесі його примусової реалізації і ніщо не свідчить про те, що відбулись якісь шахрайські дії.
Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
Суд також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Крім того Суд нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Зрештою, Суд зауважив, що арешт активів під час кримінального провадження це, в принципі, захід, який є тимчасовим обмеженням їх використання та не передбачає передачі права власності. Ця аргументація призвела до того, що Суд розглядає арешт як міру контролю за використанням майна (див., із відповідними змінами, вищезазначене рішення «Forminster Enterprises Limited проти Чехії» (Forminster Enterprises Limited v. the Czech Republic), заява № 38238/04, рішення від 9 жовтня 2008 року, пункт 63, та «Iordachescu проти Румунії» (Iordachescu v. Romania) (ухв.) заява № 32889/09, пункти 37 та 38, рішення від 23 травня 2017 року.
У справі «CREDIT EUROPE LEASING IFN S. A. v. Romania» (заява № 38072/11, рішення від 21.07.2020) ЄСПЛ визнав порушення державною вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції в тому числі через тривалість арешту активів, який був накладений в межах кримінального провадження. Суд підсумував, що у цій справі не було досягнуто справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та інтересами компанії-заявника, оскільки на останню було покладено надмірний тягар.

Повертаючись до обставин справи яка розглядається слідчий суддя погоджується з доводами заявника про покладення на нього непомірного тягаря і відсутність справедливого балансу між його інтересами та інтересами кримінального провадження.

Так, на протязі більше 8 місяців немає жодного доказу, що відбулась подія злочину, тоді як обставини справи свідчать про те, що між сторонами існує цивільно-правовий спір. Зрештою, колишня власник так і зробила, звернувшись до суду з відповідним позовом про визнання прилюдних торгів недійсними (справа № 461/6934/20).

Таким чином, окрім необґрунтованості, в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, що додатково підтверджує необхідність задоволення клопотання ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 170, 174, 237, 303, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2020 року, на приміщення, загальною площею 32,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони вчинення будь-яким особам, в тому числі працівникам Державного підприємства «СЕТАМ», будь-яких дій із вказаним майном, в тому числі використання, відчуження, розпорядження, реалізації на торгах, передання у статутний фонд.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 31.05.2021 о 14.50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1