Справа № 740/5359/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/339/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.020.270.180.001.009, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого, на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 27 жовтня 2020 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 55362 (п`ятдесят п`ять тисяч триста шістдесят дві) гривні 48 коп., з яких 5362 (п`ять тисяч триста шістдесят дві) гривні 48 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України. Призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України. Мотивує: допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 25.10.2020 року займався перевезенням дверей до свого помешкання повз частину будинку, в якій проживає потерпілий ОСОБА_9 .. Так як двері перевозив на візку, який не міг проїхати біля квітників потерпілого, зачепившись за паркан, він розрізав мотузку, якою вони кріпились. В цей час позаду себе почув як підійшов потерпілий і почав сваритись та нецензурно висловлюватись. Коли потерпілий взяв його за плече, він подумав, що останній хоче йому заподіяти шкоду і повернувшись, вдарив потерпілого ножем, який тримав у руках. Це вийшло дуже раптово і несподівано для нього самого. Він був тверезий. Злякавшись того що накоїв, він пішов до свого помешкання, зібрав речі і поїхав у м. Київ. Наступного дня, отямившись, зателефонував у поліцію і повідомив про скоєне та повернувся у м. Ніжин. Під час слідчого експерименту показав куди викинув ніж і його там знайшли. Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що 25.10.2020, в денний час вживав спиртні напої, а потім разом з дружиною працював на земельній ділянці. Почувши шум, підійшов ближче та побачив ОСОБА_7 , який перевозив на візку двері, топтав квітник, посаджений його дружиною. Він посварився на обвинуваченого і між ними відбулася словесна перепалка. Коли він підійшов ближче до обвинуваченого та взяв його за плече, обвинувачений зненацька штрикнув його у груди. З показів обвинуваченого та потерпілого вбачається стан необхідної оборони. Так як обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є перебування винуватого при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця, то саме дії потерпілого спричинили стан необхідної оборони у ОСОБА_7 .. Суд першої інстанції дав невірну правову оцінку обставинам справи. Суд зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 в ході конфлікту, не становив будь-якої загрози для обвинуваченого ОСОБА_7 і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання у обвинуваченого не виникало. Але даний висновок суду спростовується показами обвинуваченого і потерпілого. Саме потерпілий ОСОБА_9 був ініціатором конфлікту і саме він намагався примусити обвинуваченого ОСОБА_7 підкорити собі та схватив того за плече. Потерпілий, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, впритул наблизився до обвинуваченого і намагався вчинити акт суспільного посягання. Характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому свідчить про те, що нанесений удар був не сильний. Удар був один, а не декілька, тому немає доказів того, що умисел ОСОБА_7 був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого. Його дії були спрямовані на відвернення нападу і як самозахист, а не на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження. Вбачаються всі ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 124 КК України, а саме - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Визначальним у поведінці ОСОБА_7 було відвернення нападу потерпілого ОСОБА_9 , а не спричинення йому тілесних ушкоджень.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що 25 жовтня 2020 року, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходився разом із ОСОБА_9 на території подвір`я будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт на грунті тривалих неприязних відносин. Під час конфлікту, з мотивів тривалих неприязних відносин ОСОБА_7 , маючи на меті спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область грудної клітки справа, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді колото-різаного поранення, лінійної форми довжиною біля 2,0 см, правої половини грудей, яке виразилося проникненням у праву плевральну порожнину та крововиливом у неї, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необгрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством і місцевим судом за ч. 1 ст. 121 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Місцевий суд обгрунтовано не погодився з позицією сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень вчинене за обставин перевищення меж необхідної оборони, зважаючи на наступне.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним, за наявності підстав, слід кваліфікувати за ст.121 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Згідно ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Таким чином, обов`язковою ознакою діянь, що кваліфікуються за ст. ст. 118, 124 КК України, є наявність суспільно небезпечного посягання, від якого особа захищається шляхом заподіяння шкоди нападнику.

Як вбачається з пункту 5 постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Місцевий суд прийшов до правильного висновку, що потерпілий ОСОБА_9 в ході конфлікту не становив будь-якої загрози для обвинуваченого ОСОБА_7 і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання у обвинуваченого не виникало. При цьому, знаряддя злочину (ніж), характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому (в область грудної клітки), переконливо свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій і його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши в сукупності всі надані докази, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_7 доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за що він повинен нести відповідальність.

Щире каяття місцевий суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та врахував при призначенні покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд вірно визнав вчинення злочину повторно та рецидив злочинів.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше засуджувався за особливо тяжкий злочин, позитивну характеристику з місця роботи, стан здоров`я, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, досудову доповідь старшого інспектора Ніжинського МРВ ФДУ «Центр пробації», суть негативних змін, які сталися в житті потерпілого, у зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, глибину та тривалість страждань останнього.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно призначив покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4