Справа № 592/9273/21
Провадження № 1-кс/592/4546/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2021 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 , представника АТ «Банк Кредит Дніпро» - захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ Сумського РУП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000017 від 31.03.2021 року за ст. 364-1 ч.2 КК України, про збереження речових доказів, -

встановив:

До Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_6 , погодженого с прокурором ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000017 від 31.03.2021 року за ст. 364-1 ч.2 КК України, про збереження речових доказів належних АТ «Банк Кредит Дніпро» а саме - лікувального корпусу, трьох спальних корпусів, столової, клубу, трьох житлових будинків, клубу технічної творчості, складу, будівлі медпункту, вбиральні, господарчої будівлі, дизельної, гаражу, водо насосної станції, трансформаторної, басейну, навісу, огорожі, двох гаражів , зливної ями за адресою м. Суми вул. Піщанська 72-1, які в лопотанні слідчого визначені як дитячий оздоровчій центр «Чайка» ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», розташований за адресою м. Суми вул. Піщанська, 72-1.

На обґрунтування клопотання зазначено, що службові особи ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» 15.04.2013 року в порушення вимог ч.6 ст. 15 ЗУ» Про оздоровлення та відпочинок дітей» передали в заставу все майно дитячого оздоровчого центру «Чайка» за адресою м. Суми вул. Піщанська 72-1, уклавши іпотечний договір з ПАТ « Банк Кредит Дніпро» яким забезпечують вимоги кредитного договору від 08.10.2010 року.

Ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 11.06.2021 року на вказане майно, право власності на яке зареєстровано за АТ «Банк Кредит Дніпро» та яке перебуває в статусі речового доказу накладено арешт , шляхом заборони його відчуження

Водночас, на думку слідчого, на теперішній час виникла потреба передати наведені об`єкти нерухомості в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), оскільки це відповідає приписам ч.6 ст. 100 КПК України, ст. 19, 21 ЗУ «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» з метою його збереження.

У судовому засіданні прокурор Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_8 просила клопотання задовольнити, оскільки передача приміщень Національному агентству відповідає вимогам ч.6 ст. 100 КПК України.

Представник АТ «Банк Кредит Дніпро» адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував. У письмових запереченнях та судовому засіданні звернув увагу суду на те, що в іпотеку передано в іпотеку не майно оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » а нерухоме майно, що знаходиться за певною адресою, з питанням про письмову згоду на передачу вказаного майна Національному агентству ні прокурор ні слідчий до банку не звертались, передача активів банку Національному агентству можлива тільки, якщо майно є предметом позову, заявленого в інтересах держави, існує господарський спір стосовно вказаного майна і там прокурор не ставить питання про передачу майна Національному агентству. Також представник банку в судовому засіданні повідомив, що нерухоме майно без зазначення, що воно є оздоровчим дитячим центром передавалось в іпотеку по кредиту банку АТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» по кредитній лінії в сумі 17 мільйонів доларів США від 08.10.2010 року. Грошові кошти в повному обсязі не повернуті. Кредитні кошти є грошима вкладників банку, не повернення кредитних коштів впливає на фінансовий стан банку.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, представника банку, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена законність (ст. 9 КПК).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі його відсутності - за рішенням слідчого судді Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Наведене положення кореспондується з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», якою визначено, що на підставі ухвали слідчого судді Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

У силу ч.7 ст. 100 КПК відповідне клопотання сторони обвинувачення розглядається згідно із ст. 171-173 Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК клопотання про визначення порядку зберігання речового доказу має містити підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності передачі майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Таким чином, під час розгляду питання про порядок визначення зберігання речових доказів у виді нерухомого майна, ініціатор клопотання має довести, що існує реальна загроза відчуження, пошкодження чи знищення майна, про передачу якого клопоче слідчий за погодженням з прокурором.

Як зазначено вище, на приміщення за адресою м. Суми вул. Піщанська 72-1 право власності за на які зареєстровано за АТ «Банк Кредит Дніпро» накладений арешт із забороною відчуження цього майна ( ухвала колегії судді Сумського апеляційного суду від 11.06.2021 року справа №59283912/21 провадження 11-сс/816/256/51).

Отже, наведеним рішенням суду АТ «Банк Кредит Дніпро» обмежене у своєму праві вирішувати долю належного йому майна шляхом зміни його належності, тобто відчуження.

Водночас, АТ «Банк Кредит Дніпро», як власник арештованого майна відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України має право володіти та користуватися майном, тобто панувати над таким майном, експлуатувати його, отримувати від нього корисні властивості.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. (рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49).

З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, ЄСПЛ визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої законом.

Аналізуючи вказані норми, слідчий суддя приходить до висновку, що, основною метою застосування судом такого заходу обмеження права власності, як передача активів в управління Національному агентству, було забезпечення їх збереження та збереження їх економічної вартості.

Слідчий суддя констатує, що в клопотанні та в судовому засіданні прокурор не надав суду будь-яких доказів стосовно того, що не передача Національному агентству нерухомого майна належного АТ» Банк Кредит Дніпро» за адресою м. Суми вул. Піщанська 72-1 майна у зв`язку з наявністю обтяження, накладеного через арешт цього майна, та загрози незаконної передачі товариством нежитлових приміщень у користування іншому суб`єкту, оскільки АТ « Банк кредит Дніпро» не обмежене у праві експлуатувати майно та отримувати від нього корисні властивості.

Таким чином, слідчим не доведене існування підстав для передачі належного АТ «Банк Кредит Дніпро» Національному агентству для здійснення останнім управління таким майном з метою забезпечення його збереження або збереження його економічної вартості.

Крім того, слідчий суддя враховує, що передача в управління Національному агентству об`єктів нерухомості, належних АТ «Банк Кредит Дніпро» обмежить останнього у здійсненні інших правомочностей товариства як власника та може потягнути блокування господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Керуючись вимогами ст.ст. 100, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000017 від 31.03.2021 року за ст. 364-1 ч.2 КК України, про збереження речових доказів, а саме:

лікувального корпусу, трьох спальних корпусів, столової, клубу, трьох житлових будинків, клубу технічної творчості, складу, будівлі медпункту, вбиральні, господарчої будівлі, дизельної, водонасосної станції, трансформаторної, басейну, навісу, огорожі, двох гаражів, зливної ями за адресою: м. Суми, вул. Піщанська 72-1,

шляхом передачі вказаного майна Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами одержаних від корупційних та інших злочинів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення в формі ухвали оголошено о 14 годині 10 серпня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1