Справа №751/3644/21
Провадження №1-кс/751/1120/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 р. місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новозаводського районного суду м. Чернігова клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000175 від 25.03.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове, Мар`їнського району, Донецької області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.11.2013 року Мар`їнським районним судом Донецької області за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі строком на 7 років

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст.146 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

слідчий - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

прокурор - ОСОБА_6 ,

підозрюваний - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання

1. 20.05.2021 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на шістдесят діб.

2. СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове слідство в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000175 від 25.03.2021 року, за фактом організації та діяльності організованої групи учасники якої займаються незаконним позбавленням громадян волі.

3. Вказані обставини органом досудового слідства попередньо кваліфіковані за ч.3 ст.146 КК України.

4. 18.03.2021 року ОСОБА_4 був затриманий в порядку ч.3 ст.208 КПК України, а 19.03.2021 року останньому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.146 КК України.

5. Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливості запобігти зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб.

ІІ. Позиція сторін

6. В судовому засіданні слідчі та прокурор подане клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, наполягали на його задоволенні.

7. Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні категорично заперечували щодо застосування запропонованого органом досудового слідства запобіжного заходу. Узагальнені доводи сторони захисту зводяться до необґрунтованості пред`явленої підозри та недоведеності існування заявлених ризиків, які б виправдовували обрання виняткового запобіжного заходу, а також незадовільного стану здоров`я.

Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував свою причетність до діяльності «реабілітаційного центру», який функціонував за адресою: АДРЕСА_3 , вказуючи про добровільність та безоплатність перебування в ньому потерпілих по справі. Його функція як волонтера полягала в наданні останнім рекомендацій щодо умов перебування в центрі.

ІІІ. Процедура

8. Порядок застосування запобіжних заходів визначений ст.194 КПК України. Клопотання та матеріали, якими обґрунтовується органом досудового слідства необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погоджене з прокурором та у відповідності до ч.2 ст.184 КПК України надані 19.03.21 року підозрюваному ОСОБА_4 .

9. Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

10. Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

11. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

12. Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

IV. Оцінка слідчого судді

13. 19.05.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

14. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя відповідно до вимог ст.194 КПК України зобов`язаний з`ясувати:

14.1 Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Згідно повідомлення про підозру від 19.05.2021 року ОСОБА_4 підозрюється в незаконному позбавлення волі осіб, організованою злочинною групою, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: протоколами негласних слідчих дій, протоколами допиту потерпілих та свідків, протоколами пред`явлення для впізнання.

Аналіз вище наведених обставин та відомостей переконливо свідчать про існування розумної підозри скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення та на даному етапі досудового слідства є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи підозрюваного про добровільність та безоплатність перебування потерпілих в «реабілітаційному центрі» спростовуються протоколами негласних слідчих дій та протоколом обшуку. Неможливість добровільного залишення останніми приміщення об`єктивно підтверджується заґратованими вікнами, забороною самовільного переміщення по території, наявністю розпорядку дня, який підлягає обов`язковому виконанню. Окрім того, слідчий суддя вважає, що питання вагомості та допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів не є предметом розгляду на стадії обрання запобіжного заходу.

Позиція підозрюваного про соціальну значимість діяльності «реабілітаційного центру» жодним чином не спростовує в його діях складу кримінального правопорушення, адже чинне законодавство забороняє будь-яке позбавлення особи волі, у тому числі у зв`язку з психічними (поведінковими) розладами.

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, оскільки це є завданням наступних етапів кримінального процесу, досудового розслідування та розгляду кримінальної справи судом.

14.2 Наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

В поданому клопотанні слідчий вказав на наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В контексті практики Європейського суду з прав людини переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Слідчий суддя приймає до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України. Максимальна санкція відповідної частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, має зареєстроване місце проживання в Донецькій області, яке є відмінним від місця фактичного проживання, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, які б забезпечували його перебування за місцем фактичного проживання.

Переконливим є твердження органу досудового слідства про можливість спотворення підозрюваним доказів. Так, останній під час проведення обшуку умисно зіпсував належний йому мобільний телефон, що підтверджується протоколом проведення обшуку. Окрім того, підозрюваний підтвердив і про особисте знайомство з багатьма родичами потерпілих, що не виключає можливість на них впливу.

В конкретній ситуації існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням тяжкості покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, є достатньо високими.

14.3 Можливість застосування альтернативних запобіжних заходів

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, і якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора.

Пункт 1 ст.5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свобод и не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин /див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини»/.

Тримання під вартою відповідно до підпункту «c» п.1 ст.5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення /див. рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14.10.2010 року)/.

Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою /див. рішення від 4.10.2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59; «Клоот проти Бельгії» (Cloot v. Belgium, § 40,44)/.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

Враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, відомості про особу підозрюваного, який раніше судимий за умисний, тяжкий злочин, відсутність стійких соціальних зв`язків та реєстрації за фактичним місцем проживання, репутацію підозрюваного, відсутність постійного джерела прибутку, суть та характер кримінального правопорушення, вагомість доказів, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведено недостатність застосування до підозрюваного на початковому етапі інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вище вказаних ризиків.

Аргументи захисника на неправильну кваліфікацію суд вважає передчасними, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Доводи підозрюваного про незадовільний стан здоров`я не знижують перелічені ризики та не гарантують виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування, суд приходить до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

V. Межі строку дії запобіжного заходу

Враховуючи те, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, яким в даному випадку є 19.05.2021 року (п.4 ч.3 ст.219 КПК України), слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.07.2021 року.

Керуючись ст.ст.131,176-179,193,194,309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000175 від 25.03.2021, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, до підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 шістдесят днів.

Строк дії ухвали визначити до 17.07.2021 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, слідчому та прокурору - для виконання.

Органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повідомити рідних підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1