Справа № 465/6820/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1301/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №465/6820/20 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та праці.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 19 серпня 2020 року, близько 17:35 год., перебуваючи в приміщенні магазину "Свій маркет", що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 16, поблизу касової зони, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з касиром ОСОБА_9 , з приводу зауваження останньої щодо заборони перебування в приміщенні магазину без маски та проханням таку одягнути, маючи умисел викликати у потерпілої ОСОБА_9 побоювання за своє життя, почав нецензурно висловлюватись та погрожувати фізичною розправою з метою залякування. В подальшому, дістав із правої кишені своїх шортів кухонний ніж, зняв із леза захисний чохол та демонстративно почав розмахувати ним безпосередньо перед потерпілою, погрожуючи їй вбивством, тобто виразив зовні намір позбавити її життя із застосуванням ножа. При цьому, дані погрози ОСОБА_9 сприйняла реально. Після цього, продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_7 , пройшовши в торговий зал магазину, підійшов до ОСОБА_10 та, тримаючи в руках цей же кухонний ніж, висловлював останньому погрози фізичною розправою та вбивством, які ним були сприйняті як реальні. Після цього, підійшов до одного із торгових прилавків, взяв алкогольний напій та направився до касової зони, де знаходилась ОСОБА_11 , та вчергове умисно в бік останньої нецензурно висловлювався та погрожував фізичною розправою, яку ОСОБА_11 сприйняла реально, після чого покинув приміщення даного магазину.

Таким чином обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погрозу вбивством.

Судовий розгляд у справі проведено відповідно до положень ст. 382 КПК України.

Вирок суду оскаржено прокурором ОСОБА_8 . У поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, зазначає про те, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним затосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні вимог ст. 69-1 КК України та потягло призначення покарання більш суворого, ніж це передбачено кримінальним законом. З урахуванням наведеного просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання, на підставі ст. 69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 129 КК України до 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі. Вважати ОСОБА_7 звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік із покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, з таких підстав.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з вимогами ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому, визнання обвинуваченими своєї вини є безумовними підставами для застосування положень цієї статті Кодексу.

Санкція ч. 1 ст. 129 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до двох років.

За вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 повністю та беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнано його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Завданим злочином шкоду потерпілим не заподіяно.

З огляду на це, на підставі приписів ст. 69-1 КК України суд повинен був визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в розмірі, який не перевищує двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 129 КК України, що складає 1 рік 4 місяці.

Проте зазначених вимог закону суд першої інстанції не врахував, та призначив обвинуваченому максимальне покарання 2 роки обмеження волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст.129 КК України покарання у виді обмеження волі підлягає зменшенню до меж, встановлених ст. 69-1 КК України. В решті вирок слід залишити без змін.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження вході апеляційного розгляду, отже таку слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволити, вирок Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 129 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України до 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4