Справа № 522/4962/21
Провадження 1-кп/522/1568/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м.Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000016 від 25.01.2021 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_3 .Огли адвоката ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
24.01.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , перебуваючи в нічний час на вулиці Старопортофранківська кут вулиці Пастера в місті Одеса, побачили ОСОБА_10 .

В цей час, у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 .

Так, реалізуючи свій спільний злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_10 та заздалегідь домовившись про його спільне заволодіння, 24.01.2021 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_10 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_5 .

Далі, перебуваючи біля ОСОБА_10 , з метою подолання опору останнього, ОСОБА_3 , реалізуючи спільний злочинний намір, умисно схопив руками ліву руку ОСОБА_10 . В цей час, ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний намір, почав залякувати ОСОБА_10 негайним застосуванням до нього фізичного насильства у вигляді нанесення ударів, яке було сприйнято потерпілим, як реальне.

Після чого, подавивши волю потерпілого до опору та продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_9 24.01.2021 року приблизно о 21 годині 32 хвилини, більш точного часу не встановлено, умисно, відкрито та з корисливих мотивів заволодів належним ОСОБА_10 мобільним телефоном торгової марки «Iphone», моделі «11», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, вартістю 25 000 гривень, на якому знаходився чохол білого кольору, який вартості для потерпілого не представляє, та в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» за абонентським номером: НОМЕР_3 , яка вартості для потерпілого також не представляє.

Далі, продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_3 24.01.2021 року приблизно о 21 годині 33 хвилини, більш точного часу не встановлено, умисно, відкрито та з корисливих мотивів заволодів належними ОСОБА_10 грошовими коштами в розмірі 2 000 гривень.

Відкрито заволодівши майном ОСОБА_10 в загальному розмірі 27 000 гривень, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з місця скоєння ними кримінального правопорушення скрилися, після чого майном потерпілого спільно розпорядилися на власний розсуд, чи спричинили ОСОБА_10 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000016, внесеному до ЄРДР 25.01.2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Крім того, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив суду про наявність у нього права на обов`язкову участь перекладача під час судового розгляду та можливості його реалізації за рахунок держави, однак зрозуміло довів суду своє бажання захищатися без участі у судовому засіданні перекладача, оскільки розуміє українську мову, якою здійснюється судочинство.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000016, внесеному до ЄРДР 25.01.2021 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Крім того, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 повідомив суду про наявність у нього права на обов`язкову участь перекладача під час судового розгляду та можливості його реалізації за рахунок держави, однак зрозуміло довів суду своє бажання захищатися без участі у судовому засіданні перекладача, оскільки розуміє українську мову, якою здійснюється судочинство.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив, що обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_12 йому повністю відшкодовано матеріальну та моральну шкоду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_11 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він у складі групи осіб, за попередньою змовою, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.

Також суд вважає повністю доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, також судом встановлено, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він у складі групи осіб, за попередньою змовою, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 а, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, шо обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, є раніше не судимою особою.
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_11 скоїв тяжкий злочин.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, шо обвинувачений ОСОБА_11 відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, є раніше не судимою особою.
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_11 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.
Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.
Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який неодружений, має постійне місце проживання в м. Одесі, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на 4 роки, та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодружений, має постійне місце проживання в м. Одесі, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме строком на 4 роки, та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.
У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне:
- покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню в період з 25.01.2021 року по 14.04.2021 року (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили раніше обраний ухвалою суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по даному кримінальному провадженню в період з 25.01.2021 року по 14.04.2021 року (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили раніше обраний ухвалою суду ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, та повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі суду.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 27.01.2021 року (справа №522/1502/21, провадження №1-кс/522/820/21), а саме на:
- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21070» із державними номерними знаками НОМЕР_4 , та номером шасі НОМЕР_5 .
- мобільний телефон марки «Iphone 6s» в корпусі сірого кольору та мобільний телефон марки «Huawei» в корпусі чорного кольору, дані предмети поміщено в сейф пакет № INP 1010919.
- пістолет марки «KWC» із номером НОМЕР_6 , та один магазин до нього без маркувальних позначок, що поміщено до сей пакету № 7078790.
- чохли до різних мобільних телефонів в кількості 5 штук, павербанк марки «FERMI» зазначені предмети поміщено в сейф пакет № 7078779.
- грошові кошти в сумі 700 гривень (3 купюри номіналом 200 гривень та одна купюра номіналом 100 гривень), які поміщено в сейф пакет № INP 1010960.
- мобільний телефон марки «Nokia» салатового кольору та мобільний телефон марки «Xiomi», які вилучено в сейф пакет № INP 1010928.
- два металевих розкладних ножа кольору радуги які вилучено в сейф пакет №ЕХРО299973.
- мобільний телефон марки «Iwon» синього кольору та мобільний телефон марки «Samsung» білого кольору та дві сім-карти мобільного оператора «Vodafon», зазначенні предмети вилучено в сейф пакет № INР 1010920.
- пневматичні ножиці по металу чорно-червоного кольору та звичайні ножиці по металу жовтого кольору які вилучено в сейф пакет № INZ 4025469.
- сумку яка обгорнута фальгою яку вилучено в сейф пакет № INZ 4025469.
Речовий доказ: мобільний телефон, марки «Iphone 11» на 256 гігабайтів, в корпусі чорного кольору, із emei1: НОМЕР_1 та imei2: НОМЕР_2 , - вважати переданим власнику ОСОБА_10 .
Речові докази: грошові кошти в сумі 700 гривень (три купюри по 200 гривень та одна купюрі номіналом 100 гривень); автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21070» із державними номерними знаками НОМЕР_4 , та номером шасі НОМЕР_5 ; технічний паспорт на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21070» 1999 року випуску, із д/з НОМЕР_4 , виданий на власника ОСОБА_15 , серії НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки Xiaomi «mi», в корпусі світло-рожевому корпусі, у якому знаходиться сім-карта оператора «Лайф»; мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі салатового кольору; мобільний телефон марки «Iwon» синього кольору та мобільний телефон марки «Samsung» білого кольору та дві сім-карти мобільного оператора «Vodafon»; мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі чорного кольору; дві сім-карти оператора «МТС»; павербанк марки «FERMI», чорного кольору; п`ять чохлів від мобільних телефонів (білого, бордового та чорних кольорів, один прозорого кольору); мобільний телефон марки «Iphone 6s» в корпусі чорно-сірого кольору; мобільний телефон марки «Huawei» в корпусі чорного кольору, - повернути власникам.
Речові докази: пістолет марки «KWC» із номером НОМЕР_6 , та один магазин до нього без маркувальних позначок; сумку із фольги, середнього розміру; пневматичні ножиці по металу; ножиці по металу; кишеньковий ніж, який є одно предметний, промислового виробництва; два складних ножа, виготовлені промисловим способом, які є різновидом ножів господарсько-побутового призначення, - знищити.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1