Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 617/1054/20
Провадження № 1-кп/644/376/21

УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2021 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000018 від 03.01.2017 по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , 1982 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з обвинувальним актом, складеним у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що в період з 15.07.2016 по 04.08.2016, у не встановлений досудовим розслідуванням період часу, ОСОБА_9 , перебуваючи у не встановленому досудовим розслідуванням місці, маючи умисел на незаконне заволодіння належним ОСОБА_6 автомобілем марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, реалізуючи свій злочинний намір, достовірно усвідомлюючи, що її дії носять протиправний характер, діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи ключі запалення, шляхом приведення транспортного засобу в рух за допомогою двигуна, заволоділа автомобілем марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, не маючи на меті повернути його потерпілому ОСОБА_6 , використовуючи підроблену довіреність продала цей автомобіль своїй матері - ОСОБА_10 , чим спричинила потерпілому матеріальний збиток. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 12.2019 від 11.03.2019 середня ринкова вартість автомобіля марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, без врахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов, в яких він експлуатувався та зберігався, станом на 04.08.2016 становить 351712,32 гривень. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_9 завдала потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, яке завдало великої матеріальної шкоди.
Крім того, 04.08.2016 ОСОБА_9 , перебуваючи в кабінеті адміністратора сервісного центру № 6347 районного сервісного центру МВС ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, у власних інтересах, прагнучі досягти мети у виді укладання договору купівлі-продажу автомобіля марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завідомо знаючи, що довіреність від 21.07.2016, якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_9 представляти його інтереси у всіх установах при вирішенні питань продажу, обміну чи оренди автомобілю марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не підписував, надала вказану довіреність і відповідний пакет документів адміністратору сервісного центру № 6347 районного сервісного центру МВС ОСОБА_11 , тим самим використала завідомо підроблений документ.
В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до судово - почеркознавчої експертизи № 11277/18509 від 09.10.2017 підпис від імені ОСОБА_6 у довіреності від 21.07.2016, що посвідчена приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за № 1214 (нотаріальний бланк № НВТ 907108), на зворотній стороні аркуша документа, в рядку «підпис», виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_6 .
Після цього адміністратор сервісного центру № 6347 районного сервісного центру МВС ОСОБА_11 , не знаючи та не передбачаючи, що довіреність від 21.07.2016 від імені ОСОБА_6 , що посвідчена приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12 та зареєстрована в реєстрі за № 1214 (нотаріальний бланк № НВТ 907108), якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_9 представляти його інтереси у всіх установах при вирішенні питань продажу, обміну чи оренди автомобілю марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є підробленою, перевіривши всі інші документи, оформив договір купівлі - продажу № 6347/206/000147 від 04.08.2016, за яким ОСОБА_9 продала ОСОБА_10 автомобіль марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.
В судовому засіданні прокурор вважав обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і просив призначити на його підставі судовий розгляд. Щодо посилання сторони захисту на недоліки обвинувального акту зазначив, що під час судового розгляду йому належить процесуальне право, в разі необхідності, змінити та вточнити обвинувальний акт.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_7 проти призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акту заперечували і звернулися до суду з клопотанням про його повернення прокурору. Клопотання мотивовано тим, що: обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, оскільки в ньому не викладені фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення; відсутнє повне розкриття об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення; автомобіль був придбаний колишнім подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі та є їх спільною власністю; дії обвинуваченої носили цивільно правовий характер; відсутність в обвинувальному акті окремого розділу з визначенням «формулювання обвинувачення» не дозволяє чітко визначити межі судового розгляду і порушує право обвинуваченої на захист.

Захисник ОСОБА_8 клопотання обвинуваченої та захисника ОСОБА_7 підтримав, просив його задовольнити, додатково пояснив, що ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2019 обвинувальний акт вже повертався прокурору у зв`язку з його суттєвими недоліками та допущеними органом досудового розслідування процесуальними порушеннями права обвинуваченої на захист. Ця ухвала

суду була оскаржена в апеляційному порядку ним та прокурором. Харківським апеляційним судом апеляція прокурора була розглянута та залишена без задоволення, а ухвала суду без змін. Подана ним апеляція на ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору до теперішнього часу апеляційним судом не розглянута, хоча апеляційне провадження відкрито. Також захисник зазначив, що у зв`язку з відсутністю в Кримінальному процесуальному кодексі інституту додаткового розслідування, після повернення обвинувального акту прокурору саме прокурор, а ніяк не слідчий, має право і повинен скласти новий обвинувальний акт. В цьому кримінальному провадженні обвинувальний акт складений слідчим відділу поліції, що є недопустимим.

Також захисник ОСОБА_8 вважав, що в разі, якщо суд відмовить у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, доцільно розглянути питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з направленням обвинувального акту до суду після закінчення строку досудового розслідування.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав думку прокурора і вважав можливим призначити обвинувальний акт для розгляду в судовому засіданні, проти задоволення клопотання обвинуваченої та захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору заперечував.

Вислухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченої та її захисників щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та обґрунтованості заявленого клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд вважає, що клопотання обвинуваченої та захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору обґрунтовано та підлягає задоволенню, оскільки на підставі цього обвинувального акту судовий розгляд призначений бути не може, а сам обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

При підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, у тому числі, визначити дату, час та місце судового розгляду, форму проведення судового засідання, склад суду тощо.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до вимог ст. 291 обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового

розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акту додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Під реєстром матеріалів досудового розслідування розуміється опис процесуальних документів, які є в кримінальному провадженні, і на які прокурор має намір посилатися при підтриманні державного обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, види заходів забезпечення кримінального провадження, дату і строк їх застосування.

Суд зазначає, що доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не містить великої частини здійснених під час досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень як органом досудового розслідування, так і судом. Так, у реєстрі відсутні відомості про: повернення обвинувального акту прокурору на підставі ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 04.09.2019, перегляд цієї ухвали в апеляційному порядку, обставини зволікання сторони захисту з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження та т. і. Крім того, у реєстрі відсутні всі реквізитів процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, в ньому не в повному обсязі зазначено найменування процесуальних дій та час їх проведення.

Відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, в ньому відсутні будь-які дані про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення конкретно обвинуваченою, про що свідчить відсутність відомостей про внесення до ЄРДР відомостей після повідомлення їй про підозру.

Крім того, матеріали справи не містять опису матеріалів досудового розслідування, відкритих стороні захисту, що в подальшому неминуче призведе до неможливості дійти висновку про допустимість доказів сторони обвинувачення.

Відповідно до вимог пунктів 1 і 2 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Встановлені на підставі доказів, зібраних під час досудового розслідування, фактичні обставини повинні бути викладені в обвинувальному акті, як того вимагає ч. 2 ст. 290 КПК України.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Системний аналіз норм Особливої частини КК України надає можливість виділити такі обов`язкові ознаки цього правопорушення, як кримінально караного діяння, а саме: наявність активної поведінки особи, яка його вчиняє, - певної дії, що проявляється в отриманні можливості керувати предметом правопорушення - транспортним засобом, і яка є винною та протиправною; особа, яка вчиняє правопорушення, не має а ні дійсного, а ні уявного права володіння, користування чи розпорядження транспортним засобом, яким заволодіває; заволодіння транспортним

засобом здійснюється поза волею власника (співвласника) чи законного володільця чи користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства, або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).
Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення в якості обов`язкових елементів передбачає: наявність спеціального суб`єкту правопорушення - особи, яка не має права користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння; прямим умислом та відповідною метою.
Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що він має суттєві недоліки, а саме, в ньому не чітко сформульовано обвинувачення: не повністю розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, не вказані вид умислу та мотиву вчинення правопорушення; відсутня інформація про незаконність поведінки ОСОБА_9 та відсутність в неї будь якого законного права на транспортний засіб, у незаконному заволодінні яким вона обвинувачується; не містить обвинувальний акт відомостей про волевиявлення особи, на ім`я якої зареєстрований транспортний засіб, потерпілого ОСОБА_6 , його обізнаність щодо намірів та дій обвинуваченої.
Не містить обвинувальний акт також і чіткої інформації щодо правового положення предмету кримінального правопорушення транспортного засобу, у незаконному заволодінні яким обвинувачується ОСОБА_9 . Орган досудового розслідування лише обмежився посиланням на те, що автомобіль марки «Nissan Qashgai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить потерпілому ОСОБА_6 . При цьому, на якій правовій підставі та яка саме частина у праві власності на цей автомобіль належить потерпілому ОСОБА_6 , - відомості у обвинувальному акті відсутні.
Зазначені обставини є суттєвими недоліками обвинувального акту, оскільки суб`єктом цього злочину може бути лише особа, яка не мала права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснене незаконне заволодіння. Суб`єктами цього злочину не можуть виступати, зокрема: співвласники транспортного засобу та особи, які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча б ця згода і не була належно оформлена.
Вищенаведені елементи об`єктивної та суб`єктивної сторін інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення є обов`язковими для доказування наявності складу кримінального правопорушення, а звідси, обов`язковими складовими сформульованого обвинувачення.
Відсутність конкретного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченої мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього. Допустивши в обвинувальному акті вище зазначені порушення, прокурор не звернув увагу, що ці дії жодним чином не узгоджуються та не відповідають нормам КПК України, та являються прямим його порушенням. Оскільки відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченої на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє обвинувачену права знати, в яких конкретно діях її обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Це суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке проявляється не лише в наданні можливості обвинуваченій мати захисника, а й можливості реалізувати інші її права, зокрема - право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.
Зазначені вище суперечності суттєво обмежують обвинувачену в передбаченому ч. 3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально проінформованою зрозумілою для неї мовою про характер обвинувачення проти неї; позбавляє суд можливості забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів.

Наведені недоліки обвинувального акту випливають із його змісту, фактичної оцінки суті обвинувачення не вимагають і свідчать про його неконкретність, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду та постановити у кримінальному провадженні будь-який вирок, оскільки постановляючи вирок у межах неконкретного обвинувачення, яке не містить усіх обов`язкових елементів складу злочину, суд буде вимушений повторити недоліки обвинувачення, наслідком чого стане постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення, не наведення обов`язкових елементів як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, їх змісту для кожного складу кримінального правопорушення, унеможливлює якісний і повний захист обвинуваченої від пред`явленого обвинувачення, і, як наслідок, у подальшому стане беззаперечною підставою для скасування вироку.

Зазначена правова позиції знайшла своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», відповідно до якого «обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

Ці положення є продовженням позиції ЄСПЛ, раніше наведеній у рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», яким визначено, що «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Подальший розвиток наведені положення знайшли у рішенні ЄСПЛ від 09.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», відповідно до якого «деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Таким чином, відсутність у обвинувальному акті вищевказаних обов`язкових елементів складу інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, є суттєвим недоліком обвинувального акту, який неможливо усунути шляхом зміни прокурором обвинувачення на стадії з`ясування судом обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, оскільки ці вкрай суттєві обставини не були доведені до відома обвинуваченої ще на стадії повідомлення їй про підозру, що зумовило неможливість її ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення.

Що ж стосується недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, то ці недоліки взагалі не можуть бути усунені шляхом зміни чи доповнення прокурором, а відсутність опису матеріалів, відкритих прокурором стороні захисту, в подальшому призведе до неможливості дійти висновку про допустимість доказів обвинувачення.

Відповідно до правил п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені недоліки досудового розслідування, обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, суд дійшов висновку про відсутність можливості призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акту і необхідність його повернення прокурору.

Керуючись ст. ст. 28, 91, 109, 110, 290, 291, 314 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Повернути прокурору Вовчанського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000018 від 03.01.2017 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення через районний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3