Справа №587/1719/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/164/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Наруга над могилою, іншим місцем поховання або над тілом померлого
УХВАЛА
Іменем України

26 травня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/1719/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 03.06.2020, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок суду і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 297 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 17.08.2017 і остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, оскільки він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем мешкання, матеріальних претензій потерпіла не має, злочин вчинив внаслідок збігу тяжких обставин, відсутні обставини, які обтяжують покарання, має поганий стан здоров`я. Вважає, що з урахуванням усіх обставин у суду першої інстанції були підстави при призначенні покарання за ч. 3 ст. 297 КК із застосуванням ст. 69 КК перейти до іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачене в санкції вказаної статті, а саме призначити покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 03.06.2020 ОСОБА_11 визнаний винним за ч. 3 ст. 297 КК і йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 17.08.2017, яким ОСОБА_11 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. Стягнуто на користь держави 143 грн процесуальних витрат.

Відповідно до вироку, ОСОБА_11 в один із днів наприкінці березня початку квітня 2018 року на території кладовища по АДРЕСА_2 демонтував чавунну огорожу з 17 чавунних стовпчиків та 30 чавунних секцій вагою 342 кг навколо місця поховання померлих родичів потерпілої ОСОБА_12 , чим спричинив шкоду загальною вартістю 2086 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила застосувати ст. 69 КК та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування до ОСОБА_11 положень ст. 69 КК і пом`якшення йому призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки положення цієї норми матеріального закону були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 297 КК.

Так, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 КК.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу винного, який в цілому характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини. Крім того, суд врахував відсутність матеріальних претензій зі сторони потерпілої, стан здоров`я обвинуваченого, який згідно висновку експерта від 25.06.2018 виявляє ознаки органічного розладу особистості з легкими когнітивними розладами, але може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У 2017 році ОСОБА_11 внаслідок ДТП отримав важкі травми голови, в результаті чого не мав можливості за станом здоров`я працевлаштуватися та на момент вчинення кримінального правопорушення мав скрутне матеріальне становище, не мав постійних джерел для існування, стабільного заробітку, тому суд і встановив факт вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, що відповідно п. 5 ст. 66 КК є пом`якшуючою обставиною. Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Узявши до уваги усі зазначені обставини, особу винного, думку потерпілої, суд першої інстанції прийшов цілком обґрунтованого висновку про можливість застосування ст. 69 КК і призначення обвинуваченому основного покарання у виді 1 року позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_11 і попередження нових злочинів.

На користь обвинуваченого свідчить також і той факт, що останній відшкодував потерпілій матеріальний збиток в повному обсязі, в результаті чого у потерпілої відсутні претензії матеріального характеру, що також було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу визнання ним вини, щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики за місцем мешкання, відсутності матеріальних претензій з боку потерпілої, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин, відсутність обставин, які обтяжують покарання, проблеми зі здоров`ям, то всі ці обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання за ч. 3 ст. 297 КК із застосуванням ст. 69 КК.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому за ч. 3 ст. 297 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки запропоноване ним покарання є занадто м`яким, не відповідає тяжкості вчиненого та іншим вимогам КК щодо справедливості, індивідуалізації та пропорційності покарання. При цьому санкція ч. 3 ст. 297 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 03.06.2020 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4