Провадження №: 1-кп/755/714/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну місця зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0007234 від 24 травня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гюрмі, Республіка Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Вірменія, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :
адвокат ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням про зміну місця зберігання речового доказу (передання на зберігання власнику), у якому просить скасувати обмеження власникам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у праві володіти та користуватись належним їм на праві власності майном, а саме автомобілем марки «Ауді», н/ НОМЕР_1 , чорного кольору, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , свідоцтвом про реєстрацію вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , виданого УДАІГУ МВС України у м. Києві та двома комплектами ключів від вказаного автомобіля. Також просив змінити місце зберігання вказаного майна та зобов`язати Дніпровське УП ГУНП у м. Києві передати його власникам для зберігання під зберігальну розписку.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 тривалий час обмежені у користуванні та володінні автомобілем марки «Ауді», н/ НОМЕР_1 , чорного кольору, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , свідоцтвом про реєстрацію вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , виданого УДАІГУ МВС України у м. Києві та двома комплектами ключів від вказаного автомобіля. Крім того, є побоювання, що вищезазначений автомобіль не належним чином зберігається, а тому може бути пошкоджений (приведений у неробочий стан), що може привести до його псування, втрати цільового призначення та товарної вартості. Між тим ОСОБА_7 є особою з інвалідністю другої групи, має довічне хронічне захворювання, не має фізичної можливості користуватись громадським транспортом, а вказаний автомобіль є єдиним способом пересуватись та відвідувати медичні установи та лікарів. Також свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля не було та не могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не могло зберегти на собі його сліди та не може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також не може містити ознаки, зазначені вище.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 клопотання підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 при вирішення заявленого клопотання поклався на розсуд суду.

Вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження та вислухавши учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно протоколу огляду місця події від 25 травня 2016 року виявлена та вилучено, зокрема, автомобіль марки «Ауді», н/з НОМЕР_4 , чорного кольору, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля та два комплекти ключів до нього.

Відповідно до постанови слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 25 травня 2016 року автомобіль марки «Ауді», н/з НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_7 , які перебувають у фактичній власності та користуванні ОСОБА_4 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0007234 від 24 травня 2016 року та передано на зберігання Дніпровському УП ГУНП у м. Києві.

Ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Разом з тим ст. 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
У відповідності до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Суд враховує, що автомобіль марки «Ауді», н/з НОМЕР_4 уже п`ять років з 2016 року зберігається на майданчику Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, а тому доводи клопотання у частині можливості пошкодження (приведення у неробочий стан) вказаного автомобіля, що може привести до його псування, втрати цільового призначення та товарної вартості, є доречними.

Водночас у клопотанні адвокат ОСОБА_3 зазначив місце зберігання вище вказаних речових доказів адресу: АДРЕСА_2 , проте у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 просив визначити місце зберігання за адресою його проживання: АДРЕСА_3 .

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вказаного клопотання, та вважає можливим змінити місце зберігання автомобіля марки «Ауді», н/з НОМЕР_4 , чорного кольору, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України у м. Києві та двох комплектів ключів від вказаного автомобіля, та передати вказане майно на відповідальне зберігання власникам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

Даних, що зміна місця зберігання вказаного транспортного засобу може негативно вплинути на судовий розгляд справи, суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 98, 100, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну місця зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0007234 від 24 травня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України задовольнити частково.
Змінити місце зберігання автомобіля марки «Ауді», н/ НОМЕР_1 , чорного кольору, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , виданого УДАІГУ МВС України у м. Києві та двох комплектів ключів від вказаного автомобіля та передати їх на відповідальне зберігання власникам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , з покладенням на них обов`язку забезпечити зберігання вказаних речових доказів - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Зобов`язати Дніпровське УПГУНП у м. Києві передати вище вказане майно під зберігальну розписку ОСОБА_4 або ОСОБА_7 для зберігання.
Попередити ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.
У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 00 хв 02 серпня 2021 року.
Суддя: ОСОБА_1