Ухвала

29 березня 2021 року
м. Київ
справа № 490/2403/18
провадження № 51 2645 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які діють в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333,
встановив:
У касаційній скарзі захисники порушили питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Проте захисники подали касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому не має повноважень перевіряти відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту дослідження доказів судом першої інстанції.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Однак, вважаючи оскаржувані судові незаконними, захисники взагалі не вказали підстави, передбачені у ст. 438 КПК, за якими можуть бути скасовані оскаржувані судові рішення. При цьому, обґрунтовуючи порушення, які, на їх думку, допустилися суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , захисники посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, касаційна скарга захисників містить суперечності. Як убачається з її змісту, захисники заперечують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК), при цьому вони не погоджуються з розміром призначеного засудженому покарання. Вказане позбавляє можливості встановити дійсну позицію захисників.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга не містить чітких вимог

до суду касаційної інстанції. Захисники порушують питання про скасування вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2020 року та ухвали Херсонського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року із закриттям кримінального провадження за ч. 2 ст. 121 КК. Однак зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК, а не за

ч. 2 ст. 121 КК. Вказане позбавляє можливості встановити дійсну позицію захисників щодо результатів касаційного розгляду.

За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху спільну касаційну скаргу захисників, надавши строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Спільну касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3