Справа № 216/1583/21
Провадження № 1-кс/216/637/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2021 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №8 клопотання старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про арешт майна у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 12.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вказане клопотання старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна, яке мотивоване таким.

Слідчим відділом Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській

області за процесуального керівництва Криворізької центральної окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000084 від 12.03.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Фабула кримінального правопорушення: до чергової частини Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області надійшла письмова заява від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, а саме не виконання рішення суду службовими особами ФГ "ПІНК АГРО" , обставини події та суму збитку встановлюються.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 26.05.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ВЗАЄМОДІЯ ГАРАНТ" та Фермерським господарством "ПІНК АГРО" в особі голови фермерського господарства ОСОБА_7 укладено договір поставки сільськогосподарської техніки № 01-05СГТ-В. на телескопічний навантажувач ТF38.7-120 (ZF1P50TA7C6000644) та вила для гною/соломи А2300.) Відповідно до умов вказаного договору, в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість (ціну), сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору. Згідно умов додаткової угоди №1 від 12.10.2017 року сторонами погоджено зміни до додатку №1 від 26 травня 2016 року, згідно якого покупець здійснює оплату за товар в наступному порядку: - 443 606,15 грн - попередня оплата до 21.10.2016р.; - 995164,04 грн - строк сплати до 31.08.2017р.; - 554000,00 грн - строк сплати до 18.01.2017р.; - 833829,81 грн - строк сплати до 30.08.2018р.

Відповідно до умов останньої додаткової угоди №3 від 30.10.2018р. сторонами договору поставки була узгоджена дата оплати вартості товару - 31.07.2019 року, Таким чином, було узгоджено, що до 31.07.2019р. покупець має сплатити суму заборгованості за товар в розмірі 824 502,28 грн, що по курсу НБУ станом на дату 30.10.2018р. - укладення Додаткової угоди (32,0973) становило еквівалент 25687,59 Євро.

Так, на виконання умов договору постачальник здійснив поставку товару покупцю на загальну суму 2 812 600,00 грн, що еквівалентно сумі 98000,00 Євро, що підтверджується видатковою накладною №12 від 18 жовтня 2016 року, довіреністю на отримання ТМЦ № 20 від 17 жовтня 2016 року за підписом Голови/керівника Фермерського господарства, а також актом звірки взаєморозрахунків за період: 01.05.2016 р.- 17.12.2019 р., який підписаний між Постачальником та Покупцем.

Таким чином, свої зобов`язання стосовно поставки товару на адресу покупця виконали в повному обсязі. Товар за своїми якісними характеристиками відповідає сертифікату якості підприємства-виробника, з чим Покупець погодився. Покупець свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару здійснив частково на суму 73824,33 Євро, що складає 2 218 770,19 грн, що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого заборгованість останнього складає 24 175,67 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2020 року становить 748 519,84 грн (курс НБУ 30,9617 грн за 1 Євро), з урахуванням інфляції та загальної суми курсової різниця сума боргу становить 840 695, 02 гривень.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, з боку ТОВ "ВЗАЄМОДІЯ ГАРАНТ", неодноразово направлялись на адресу ФГ "ПІНК АГРО" листи та претензії: вих. № 266/04-12 від 04 грудня 2018р., № 267/04-12 від 04 грудня 2018 року щодо виконання договірних зобов`язань по сплаті заборгованості за поставлений товар, № 181/01-07 від 01.07.2019р. щодо невиконання договірних зобов`язань, №225/19-08 від 19.08.2019р. щодо невиконання договірних зобов`язань, зіздвонювались з керівництвом ФГ "ПІНК АГРО" , проте, жодної відповіді від ФГ "ПІНК АГРО" Постачальник не отримував, дзвінки ігноруються.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 по справі № 904/2080/20, фермерське господарство «ПІНК АГРО» повинно сплатити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Взаємодія Гарант» заборгованость в сумі 840 695, 02 гривень.

Згідно допиту свідка ОСОБА_8 , який є директором ТОВ «Взаємодія Гарант», приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 , у якого на виконанні перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ФГ "ПІНК АГРО" заборгованості встановлено наступне.

Відповідно до виконавчого провадження № 62778617, щодо примусового наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2020, по справі № 904/2080/20, фермерське господарства "ПІНК АГРО" повинно сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Взаємодія Гарант" заборгованість за договором поставки сільськогосподарської техніки у загальній сумі 840 695,02 грн.

ФГ «ПІНК АГРО" () було належним чином було повідомлене про відкриття виконавче провадження № 62778617 щодо них, про винесення постанов про арешт коштів всього майна боржника та його банківських рахунків, про винесення ухвал Господарського суду щодо відшкодування заборгованості (представник ФГ «Пінк Агро» був присутній на всіх засіданнях господарського суду з даного питання та ними були подані апеляційні скарги до вищої інстанції, що свідчить про належне отримання та ознайомлення з рішенням господарського суду.

10.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 , на виконання постанови про арешт майна боржника від 10.08.2020 (ВП № 62778617), зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідне обтяження за № 37701469 про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення.

Відповідно до «Інформаційної довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» встановлено, що за боржником Фермерське господарство "ПІНК АГРО" () зареєстрована 314 прав оренди земельних ділянок (що є «майновими правами» боржника на які згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» можливо звернути стягнення).

Однак, службовими особами ФГ «Пінк Агро», не дивлячись на заборону (арешт на майно) зареєстрованого приватним виконавцем здійснено відчуження вказаного майна та відкрито нові банківські рахунки № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК», № НОМЕР_2 в Акціонерний банк «Південний», № НОМЕР_3 в Акціонерний банк «Південний» для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку.

Дані обставини вказують на вчинення з боку ФГ «Пінк Агро» кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, їх дії полягають у невиконанні судового рішення особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, дії спрямовані на перешкоджання виконанню рішення та навмисного ухилення від виконання рішення суду, шляхом відкриття нових рахунків з метою уникнення арешту коштів та спрямування їх не на виконання рішення суду, а на власні потреби. Навмисне, штучне, виведення активів господарства з під арешту та створення обставин, які унеможливлюють звернення стягнення на власність господарства з метою виконання рішення суду.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що предметом договору поставки сільськогосподарської техніки № 01-05СГТ-В та об`єктом кримінального правопорушення є телескопічний навантажувач ТF38.7-120 (ZF1P50TA7C6000644) та вила для гною/соломи А2300.) який фактично знаходиться у власності та у користуванні фермерського господарства «Пінк Агро» в особі директора ОСОБА_7 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ),

На підставі викладеного, орган досудового розслідування вважає, що на телескопічний навантажувач ТF38.7-120 (ZF1P50TA7C6000644) та вила для гною/соломи А2300.) повинно бути накладено арешт.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що телескопічний навантажувач ТF38.7-120 (ZF1P50TA7C6000644) та вила для гною/соломи А2300.), свідоцтво про державну реєстрацію навантажувача, ключі до нього, можуть бути визнанні речовими доказами по кримінальному провадженню, а саме зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

У судове засідання слідчий надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в зв`язку з тим, що він зайнятий в інших слідчих діях, клопотання підтримав.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1 цієї статті).

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (частина 2 цієї статті).

При цьому залежно від конкретної мети арешту майна передбачені відповідні підстави для накладення арешту у кожному випадку окремо (частини 3-6 цієї статті).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (частина 11 цієї статті).

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі «Смирнов проти Росії» від 07 червня 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішенні в справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року Європейський суд з прав людини встановив, що існування заборони на користування своїм майном являється непропорційним та непомірним тягарем для володільця, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод і свавільним обмеженням права власника на мирне володіння своїм майном.

Крім того, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Однак зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів випливає, що слідчим у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні не зазначено конкретної підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Наведення слідчим у клопотанні лише положень КПК України щодо арешту майна, не свідчить про належне обґрунтування такого клопотання, що фактично позбавляє слідчого суддю можливості визначити відповідно до положень ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна та чи не призведе такий спосіб арешту майна до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на все вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане клопотання слідчого є недостатньо обґрунтованим, доводи клопотання не підтверджені належними доказами, а слідчим не доведено необхідність в накладені арешту на зазначене в клопотанні майно та наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити за його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про арешт майна у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 12.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1